МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

30 червня 2020 року Справа №370/489/19

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Косенко А.В., із секретарем судового засідання Захарченко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт.Макарів Київської області клопотання інспекції Міністерства по податкам та зборам Республіки Білорусь по Гомельській області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Лельчинського району Гомельської області Республіки Білорусь від 24.04.2018 року за позовом органу опіки і піклування відділу освіти, спорту і туризму Лельчинського райвиконкому до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав в частині стягнення в дохід держави держмита в розмірі 73,50 білоруських рублів, -

В С Т А Н О В И В :

До Макарівського районного суду Київської області через Головне територіальне управління юстиції у Київській області надійшло клопотання інспекції Міністерства по податкам та зборам Республіки Білорусь по Гомельській області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Лельчинського району Гомельської області Республіки Білорусь від 24.04.2018 року за позовом органа опіки і піклування відділу освіти, спорту і туризму Лельчинського райвиконкому до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав в частині стягнення в дохід держави держмита в розмірі 73,50 білоруських рублів.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду клопотання.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Відповідно до ч.5 ст. 467 ЦПК України, неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Перевіривши зміст клопотання, встановивши відповідність вимогам чинного законодавства України, суд приходить до переконання, що клопотання інспекції Міністерства по податкам та зборам Республіки Білорусь по Гомельській області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Лельчинського району Гомельської області Республіки Білорусь від 24.04.2018 року за позовом органу опіки і піклування відділу освіти, спорту і туризму Лельчинського райвиконкому до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав в частині стягнення в дохід держави держмита в розмірі 73,50 білоруських рублів підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правове регулювання порядку розгляду зазначеного клопотання здійснюється нормами Європейської конвенції про визнання та приведення до виконання рішень іноземних арбітражів від 10 червня 1958 року, багатосторонньої угоди «Про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності» ратифікованою 19 грудня 1992 року та підписаною Україною 20 березня 1992 року, Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», ратифікованої 10 листопада 1994 року та підписаної Україною 22 січня 1995 року, а також нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ст.53 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», клопотання про вирішення примусового виконання рішення подається в компетентний суд сторони, що домовляється, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано до суду, який виніс рішення по справі у першій інстанції. Цей суд направляє клопотання суду, компетентному винести рішення по клопотанню.

Також, згідно з п.5.1Розділу «Питання визнання і виконання іноземних судових рішень в Україні» Наказу Міністерства юстиції України від 27 червня 2008 року №1092/5/54 «Про затвердження Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень»(зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 липня 2008 року за №573/15264), рішення іноземного суду визнається та виконується в Україні, якщо його визнання та виконання передбачено міжнародним договором України або за принципом взаємності у відносинах з іноземною державною, рішення суду якої має виконуватися в Україні.

Згідно з п.5.2. даної Інструкції, Клопотання заінтересованої особи про визнання і виконання рішення іноземного суду чи іншого компетентного органу (іноземне клопотання) подається безпосередньо до суду України з урахуванням пункту 5.3 цієї Інструкції. Іноземне клопотання, якщо це передбачено міжнародним договором України, може бути подано до іноземного суду, який розглянув справу і ухвалив рішення у першій інстанції і який надсилає іноземне клопотання на розгляд компетентного суду України через Мін`юст.

Відповідно до п. 5.3. Інструкції, іноземне клопотання розглядається судом України за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження не відоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом України за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Згідно з п. 5.4. Інструкції, Мін`юст, отримавши іноземне клопотання відповідно до абзацу другого пункту 5.2, перевіряє наявність та чинність міжнародного договору України у відносинах із запитуючою державою, а також наявність документів, необхідних відповідно до міжнародного договору для визнання та виконання рішення іноземного суду в Україні.

Якщо клопотання відповідає міжнародному договору України, Мін`юст через головне територіальне управління юстиції направляє іноземне клопотання до суду України за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника чи його майна.

Відповідно до п.5.5. Інструкції, розгляд іноземного клопотання здійснюється згідно зЦивільним процесуальним кодексом України, а стосовно рішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу - ізЗаконом України "Про міжнародний комерційний арбітраж". У разі, якщо міжнародний договір містить інші норми, застосовуються положення міжнародного договору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 24 грудня 1999 року №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», виклик у судове засідання може підтверджуватись оригіналом або засвідченою копією документа, за допомогою якого мав здійснюватися виклик згідно з міжнародним договором або законодавством держави, де розглядалася справа.

У відповідності до п.12 Постанови ВСУ клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Пунктом 10 вищевказаної Постанови Верховного Суду України визначено, що під визначеним міжнародними договорами України судовим порядком розгляду клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) розуміється порядок провадження в цивільних справах, встановленийЦПК. Тому при розгляді зазначених клопотань повинні застосовуватися відповідні інститутиЦПК, які згідно із засадами цивільного судочинства забезпечили б права стягувача та боржника, об`єктивне, правильне і своєчасне вирішення питання.

Процесуальні правовідносини, які спрямовані на визнання та виконання рішень іноземних суддів в Україні врегулюванні у розділі ІХ чинного Цивільно-процесуального кодексу України.

Рішенням суду Лельчинського району Гомельської області Республіки Білорусь від 24.04.2018 року задоволені позовні вимоги органу опіки і піклування відділу освіти, спорту і туризму Лельчинського райвиконкому, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в дохід держави державне мито в розмірі 73 рубля 50 коп. з кожного.

Рішення набрало законної сили 25.05.2018 року.

Відповідно до довідки Лельчинського району Гомельської області Республіки Білорусь рішення суду Лельчинського району Гомельської області Республіки Білорусь від 24.054.2018 року по справі за позовом органу опіки і піклування відділу освіти, спорту і туризму Лельчинського райвиконкому до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав в частині стягнення в дохід держави держмита в розмірі 73,50 білоруських рублів не виконувалось на території Республіки Білорусь.

Відповідно до ст. 462 Цивільного процесуального кодексу України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 463 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України або його місце проживання (перебування) або місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника (стаття 464 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно дост. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право»в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вирок іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду у відповідності дост.468ЦПК України не встановлено.

Відповідно до ч. 7 ст. 467 ЦПК України, якщо рішення іноземного суду вже виконувалося раніше, суд визначає, в якій частині чи з якого часу воно підлягає виконанню.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 467 ПК України слідує, що якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

З офіційного сайту Національного Банку України вбачається, що 1,00 білоруський рубль за курсом станом на 30.06.2020 року Національного Банку України складає 11.1809 грн.

Задоволення клопотання інспекції Міністерства по податкам та зборам Республіки Білорусь Гомельській області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Лельчинського району Гомельської області Республіки Білорусь від 24.04.2018 року за позовом органу опіки і піклування відділу освіти, спорту і туризму Лельчинського райвиконкому до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав в частині стягнення в дохід державви держмита в розмірі 73,50 білоруських рублів, не порушує права та інтереси, які охороняються державою, відповідають вимогам Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам» 1993 року.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що клопотання інспекції Міністерства по податкам та зборам Республіки Білорусь Гомельській області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Лельчинського району Гомельської області Республіки Білорусь від 24.04.2018 року за позовом органу опіки і піклування відділу освіти, спорту і туризму Лельчинського райвиконкому до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав в частині стягнення в дохід держави держмита в розмірі 73,50 білоруських рублів, є законним та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», п.12Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», нормами Європейської конвенції про визнання та приведення до виконання рішень іноземних арбітражів від 10 червня 1958 року, багатосторонньої угоди „ Про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності ратифікованою 19 грудня 1992 року та підписаною Україною 20 березня 1992 року, Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», ратифікованої 10 листопада 1994 року та підписаної Україною 22 січня 1993 року, ст.ст. 462, 463, 467, 468 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання інспекції Міністерства по податкам та зборам Республіки Білорусь Гомельській області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Лельчинського району Гомельської області Республіки Білорусь від 24.04.2018 року за позовом органу опіки і піклування відділу освіти, спорту і туризму Лельчинського райвиконкому до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав в частині стягнення в дохід держави держмита в розмірі 73,50 білоруських рублів - задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Лельчинського району Гомельської області Республіки Білорусь від 24.04.2018 року за позовом органу опіки і піклування відділу освіти, спорту і туризму Лельчинського райвиконкому до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, в частині стягнення в дохід держави держмита, р/рBY95АКВВ, ОАО «Білорусьбанк» м.Мінськ, УНП 400012968, код банкуАКВВВY2Х, в розмірі 73,50 білоруських рублів Національного Банку Республіки Білорусь, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.06.2020 року складає 821,80 грн. (вісімсот двадцять одна гривня 8 копійок) направити для примусового виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені статтями 353-355 ЦПК України до Київського апеляційного суду через Макарівський районний суд.

Суддя А.В. Косенко