Справа № 369/4334/20
Провадження № 2/369/3009/20
31.12.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді - Дубас Т.В.,
за участю секретаря - Мазурик Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 травня 2019 року близько 10 год. 00 хв., ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем Mercedes д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в м Боярка, в порушення вимог Правил дорожнього руху здійснив зіткнення з автомобілем Renault д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого були пошкоджені вказані транспортні засоби.
У суді ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, однак його вина підтверджується матеріалами справи, а саме: постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.08.2019 року у справі №369/5999/19 та постановою Київського апеляційного суду від 02.12.2019 р.
Автомобіль марки Renault д.н.з. НОМЕР_2 належав на момент ДТП ОСОБА_3 на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 596-19 від 16.05.2019 р. вартість матеріального збитку автомобіля марки Renault д.н.з. НОМЕР_2 дорівнює ринковій вартості КТЗ до пошкодження та складає 204 341,27 грн.
Відповідно до Звіту про утилізаційну вартість № 596-19 ост від 20.03.2020 р. утилізаційна вартість автомобіля марки Renault д.н.з. НОМЕР_2 складає 38 558,09 грн.
Отже, різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди складає: 165 783 грн. 18 коп., (204 341,27 грн.-38 558,09 грн.) де:
204 341,27 грн. - ринкова вартість КТЗ до пошкодження;
38 558,09 грн. - вартість КТЗ в пошкодженому стані;
165 783, 18 грн. - різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо- транспортної пригоди.
Позивачем були понесені витрати на проведення дослідження у розмірі 4000, 00 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Mercedes д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування власника наземного транспортного засобу АМ/9934181 в ТДВ СК «Альфа-Гарант», то остання керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала позивачу завдані збитки в розмірі 99 000 грн. 00 коп. (ліміт відповідальності за шкоду завдану майну на одного потерпілого з відрахуванням франшизи 1000, 00 грн.).
Розрахунок залишкової суми матеріального збитку має наступний вигляд: 165 783, 18 грн. (різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди) - 99 000, 00 грн. (ліміт відповідальності відшкодований страховою компанією) + 1000 (розмір франшизи) = 67 783 (шістдесят сім тисяч сімсот вісімдесят три) грн. 18 коп.
Автомобіль Renault д.н.з. НОМЕР_2 був куплений позивачем 27.04.2019 р. в цілях здачі в оренду.
30 квітня 2019 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений договір оренди транспортного засобу № б/н.
ДТП сталося 02.05.2019 р.
Втрачений дохід від простою машини в день складає 400 (чотириста) грн.
За період з 03 травня 2019 року по 03 травня 2020 року сума втраченого доходу від оренди транспортного засобу Renault д.н.з. НОМЕР_2 склала 146 000 грн.
З дня скоєння ДТП, а саме 02 травня 2019 по сьогоднішній день зі сторони відповідача не було жодних дій по матеріальній компенсації позивачу за пошкодження автомобіля.
Представник позивача направила до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримала, просила ухвалити по справі заочне рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі.
Третя особа в судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Причини неявки суду невідомі.
За письмовою згодою позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19,274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову,обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 2.05.2019 приблизно о 10 годині 00 хвилини водій ОСОБА_2 на перехресті вулиць Шевченка - провулок Байкальський в м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, керуючи транспортним засобом Mercedes Benz Vito , д/н НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з транспортним засобом Renault, д/н НОМЕР_2 , який рухався попереду, в результаті зіткнення транспортні засоби отримав механічні пошкодження, своїми діями ОСОБА_2 порушив п.12.1., п.13.1. ПДР.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.08.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Дана постанова суду залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
В результаті ДТП автомобіль Позивача зазнав значних механічних пошкоджень, що призвело до завдання йому збитку.
Автомобіль марки Renault д.н.з. НОМЕР_2 належав на момент ДТП ОСОБА_3 на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Згідно довіреності від 27.04.2019 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_1 керувати вищевказаним автомобілем, у випадку спичинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті ДТП укладати угоди про відшкодуванні заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми.
Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 596-19 від 16.05.2019 р. вартість матеріального збитку автомобіля марки Renault д.н.з. НОМЕР_2 дорівнює ринковій вартості КТЗ до пошкодження та складає 204 341,27 грн.
Відповідно до Звіту про утилізаційну вартість № 596-19 ост від 20.03.2020 р. утилізаційна вартість автомобіля марки Renault д.н.з. НОМЕР_2 складає 38 558,09 грн.
Отже, різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди складає: 165 783 грн. 18 коп., (204 341,27 грн.-38 558,09 грн.).
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Mercedes д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування власника наземного транспортного засобу АМ/9934181 в ТДВ СК «Альфа-Гарант», то остання керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала позивачу завдані збитки в розмірі 99 000 грн. 00 коп. (ліміт відповідальності за шкоду завдану майну на одного потерпілого з відрахуванням франшизи 1000, 00 грн.).
Розрахунок залишкової суми матеріального збитку становить 165 783, 18 грн. (різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди) - 99 000, 00 грн. (ліміт відповідальності відшкодований страховою компанією) + 1000 (розмір франшизи) = 67 783 (шістдесят сім тисяч сімсот вісімдесят три) грн. 18 коп.
Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 роз`яснюється про те, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Згідно із роз`ясненнями п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
У відповідності до роз`яснень п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187ЦК). Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.
Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи, що позивачу ОСОБА_1 з вини відповідача ОСОБА_2 було завдано майнової шкоди, а саме пошкоджено належний позивачу автомобіль, а також те що відповідальність останнього була застрахована згідно полісу ОСЦПВ, відповідач зобов`язаний відшкодувати заподіяну позивачу шкоду що складає різницю між фактичним розміром шкоди а саме 66 783,18 грн.
Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню франшиза - 1 000 грн. та витрати на проведення досліджень - 4 000,00 грн.,
Згідно із ч. 1ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої у наслідок порушення її прав.
Згідно із п. 2, 4 ч. 2ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у приниженні ділової репутації фізичної особи.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Також позивачу спричинені й моральні страждання, а саме внаслідок настання ДТП та пошкодження майна позивача, останній пережив моральні страждання та хвилювання, змушений був витрачати час та кошти на відновлення порушеного права, що призвело до негативних змін упорядкованого життєвого ритму позивача. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд також враховує обставини справи та докази в їх сукупності, характер і тривалість страждань, відповідні наслідки порушення права позивача. Тому до стягненню з відповідача підлягають кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі - 5 000 грн.
30 квітня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір оренди транспортного засобу № б/н.
Відповідно до даного договору ОСОБА_4 мав отримати в тимчасове оплатне володіння та користування легковим автомобілем Renault д.н.з. НОМЕР_2 .
Строк оренди складає з 3 травня 2019 року по 3 травня2020 року.
Пунктом 5.1. передбачено що розмір оренди становить 400 грн. доба
Таким чином за період з 03 травня 2019 року по 03 травня 2020 року сума втраченого доходу від оренди транспортного засобу Renault д.н.з. НОМЕР_2 склала 146 000 грн.
Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Тому суд приходить про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача втрачений дохід в розмірі 146 000,00 грн.
У відповідності до статті 141 ЦПК України судовий збір суд покладає на відповідача.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 22, 23, 993, 1187, 1191, 1194 ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану в результаті ДТП - 66 783,18 грн., франшизи - 1 000 грн, моральну шкоду - 5000,00 грн., витрати на проведення досліджень - 4 000,00 грн., втрачений дохід - 146 000,00 грн., судовий збір за подачу до суду позовної заяви 3 118,63 грн., судовий збір за подачу до суду заяви про забезпечення позову 420,40 грн., а всього 226 322,21 грн. (двісті двадцять шість тисяч триста двадцять дві гривні та двадцять одна копійка).
В решті вимог позову відмовити.
Інформація про позивача: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ).
Інформація про відповідача: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_4 ).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Дубас Т.В.