"07" травня 2020 р.
Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 травня 2020р. Справа 621/1269/19 Провадження №2/642/146/20
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря Євтіфієв В.М.; Пшенична Т.М.;

За відсутності позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , які заяґвили про розгляд справи за їх відсутності, відсутності відповідача Товариство з обмеженої відповідальності «Тера», ОСОБА_3 , повідомлених про день та час розгляду справи;

розглянув у відкритому судовому засідання справу:

- за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариство з обмеженої відповідальності «Тера», ОСОБА_3 , про визнання недійсним змішаного договору стягнення боргу за договором банківського вкладу;

- за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариство з обмеженої відповідальності «Тера», ОСОБА_3 , про встановлення факту неукладання договору,

В С Т А Н О В И В:

Звертаючись до суду, позивач заявляє позовні вимоги до відповідачів, а саме:

- визнати недійсним змішаний договір позики-поруки, укладений у усній формі між ОСОБА_3 як позикодавцем, ОСОБА_2 як позичальником, Товариством з обмеженою відповідальністю Тера' як поручителем, та оформлений розпискою від 03.08.2007р.

В мотивування позовних вимог позивач вказав:

Позивач є кредитором відповідача 1 - ОСОБА_2 і відповідача 2 - ТОВ Тера на підставі угод про врегулювання фінансових ризиків. Відповідачі 1 і 2 прийняли на себе зобов`язання не укладати без письмової згоди позивача будь-які угоди і договори з обсягом грошових зобов`язань на суму більше 100000,00 грн.

Однак усіма відповідачами у 2007 році з метою уникнення своїх фінансових зобов`язань було вигадано та оформлено змішаний договір позики-поручительства, який був укладений в усній формі та оформлений документом під назвою розписка від 03.08.2007 року.

Згідно цієї розписки між трьома сторонами усно укладено змішаний договір позики - поручительства, за яким відповідачі начебто передали один одному 97000 доларів США та поручилися один перед одним за цю суму.

Розписка була оформлена без будь-якого наміру передавати ці гроші та відповідно поручатися за ці гроші, тобто такий правочин не був спрямований на настання певних наслідків.

ОСОБА_2 за усним договором позики не отримував позику у сумі 97000 доларів США, і взагалі такі документи на суму в 97000 доларів США, що нібито є предметом усного договору, та розписки від 03.08.2007 року не були передані Відповідачеві -2 - ОСОБА_3 , а тому будь-які наслідки не настали.

Крім того, у ОСОБА_2 на момент нібито укладення усного договору позики та написання розписки, у нього були відсутні будь-які тяжкі обставини, які б змушували його брати позику та писати і підписати розписку.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, відповідачі, уклали договір у усній формі, який оформили письмовою розпискою. Інших письмових документів до цього усного договору сторони не складали. Однак при оформленні цього договору сторони припустилися суттєвих порушень норм цивільного закону, який регулює укладення угод.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Ч. 2 ст. 207 ЦК України: Вимоги до письмової форми правочину, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу Правочини, які належить вчиняти у письмовій формі

1. У письмовій формі належить вчиняти:

1) правочини між юридичними особами;

2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Отже, зміст правочину суперечить як Цивільному кодексу.

Недодержання загальних вимог, передбачених ст.203 ЦК, тягне визначені законом наслідки для дійсності самого правочину.

Згідно ст. 215 ЦПК України:

1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідач ОСОБА_2 заявив зустрічні вимоги, а саме:

- встановити факт неукладання договору позики поруки укладеного у усній формі між ОСОБА_3 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником, Товариством з обмеженою відповідальністю Тера' як поручителем, та оформлений розпискою від 03.08.2007р.

В мотивуванні вимоги відповідач зазначає, а саме: Вказаний договір в наявності не укладався та коштів у сумі 97000 доларів США по вказаному договору, сторонами не передавалось. Крім того, вказаний договір він не підписував.

В поясненнях відповідач ТОВ «ТЕРА» вказав:

Позивач ОСОБА_1 звертається до суду з позовом до відповідачів про визнання «усного договору позики» яким вважається розписка укладений між сторонами, та написання розписки від 03.08.2007р., нібито наданою фізичною особою ОСОБА_2 юридичною особою - поручителем ТОВ «ТЕРА», на виконання умов усного договору на 97 000 доларів США, недійсним.

Предметом позовної заяви є нібито укладений «усний договір» - розписка, розписка позики у справі яка дається. Позикою є нібито іноземна валюта.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 03.08.2007 р. між трьома сторонами був нібито укладено змішаний договір позики» - в даному випадку розписка; між фізичною особою ОСОБА_3 між фі- особою ОСОБА_2 та поручителем юридичною особою ТОВ «ТЕРА», на виконання умов усного договору позики на 97 000 доларів США для фізичної особи ОСОБА_2 .

Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, чи написання розписки?

- чи дотримувався порядок укладення договору за встановленим законом порядку, та спосіб виконання договору?

- чи може бути дійсною така розписка і класифікуватися як «укладений договір» за встановленим

законом порядку?

- чи були взагалі в ОСОБА_3 97000 доларів США і якими документами вона може це підтвердити?

Розписка складена не в довільній формі, як складає простий позичальник при одержанні грошей, а із посиланням на юридичні статті. Тобто складалась не позичальником, а іншою особою - яка знайома з юридичними термінами, так як, в кінці цієї розписки є посилання ті закону.

В розписці датованій від 03.08.2007 року представленою ОСОБА_4 фігурують три особи ОСОБА_3 - як кредитор, фізична особа ОСОБА_2 - як позичальник, та ТОВ «ТЕРА» як поручитель.

Але підпис на цій розписці є тільки однієї особи - юридичної особи ТОВ «ТЕРА» як поручителя, а підпису позикадавця - фізичної особи ОСОБА_3 немає, так як і підпису позичальника -фізичної особи ОСОБА_2 в розписці теж немає.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі.

Окремого письмового договору між фізичною особою ОСОБА_3 і поручителем юридичної особи ТОВ «ТЕРА», на підтвердження видачі розписки про позику в сумі 97000 доларів США фізичній особі ОСОБА_2 теж немає. Отже розписка не може класифікуватися як договір позики.

Отже, письмова форма типового договору між юридичною особою і фізичною особою про поручительство може бути як доказ укладення позики, і внаслідок його реального характеру міг бути і доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Також, усного договору між юридичною особою і фізичною особою про поручительство згідно закону, та встановлюючи документів і статуту юридичної особи не може бути по своїй природі згідно закону України.

Також доказом, що розписка не може бути дійсною є і той факт, що юридична особа згідно свого статуту посадові ознаки; керівник - генеральний директор, директори підрозділів, помічники і т. д.. Отже згідно статуту юридичної особи ТОВ «ТЕРА» і протоколу зборів засновників громадянин ОСОБА_2 на той період був зальним директором ТОВ «ТЕРА» і не міг підписуватися від імені директор ТОВ «ТЕРА» - як поручитель, та повинен був бути підпис посадової особи - генеральний директор. Це підтверджується і різними другими документами: актами виконаних робіт, договірними зобов`язаннями з другими фірмами, зверненнями других фірм до ТОВ «ТЕРА» за 2007 рік.

Як доповнення до доказів, що розписка не підписувалася і юридичною особою є комплексна експертиза - проведена слідчими органами Ленінського районного відділу поліції Харківської обл.

Отже ніякого усного договору між фізичними особами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та юридичною особою поручителем ТОВ «ТЕРА» а також письмового укладеного договору позики не укладалося і не могло бути, відповідно до якого фізична особа ОСОБА_2 чи юридична особа як поручитель не могли надати розписку в підтвердження отримання в борг 97 000 долларів США для відповідоча-3 - ОСОБА_3 , так як ОСОБА_2 і не міг від імені юридичної особи ТОВ «ТЕРА» підписуватися як директор поручитель.

Позивач на позові наполягав.

Відповідач на зустрічних вимогах наполягав.

Судом встановлені наступні факти та обставини.

Позивач є кредитором відповідача ОСОБА_2 і відповідача ТОВ «Тера» на підставі угод про врегулювання фінансових ризиків. Відповідачі прийняли на себе зобов`язання не укладати без письмової згоди позивача будь-які угоди і договори з обсягом грошових зобов`язань на суму більше 100000,00 грн.

Однак усіма відповідачами у 2007 році з метою уникнення своїх фінансових зобов`язань було вигадано та оформлено змішаний договір позики-поручительства, який був укладений в усній формі та оформлений документом під назвою розписка від 03.08.2007 року.

Згідно цієї розписки між трьома сторонами усно укладено змішаний договір позики- поручительства, за яким відповідачі начебто передали один одному 97000 доларів США та поручилися один перед одним за цю суму.

Розписка була оформлена без будь-якого наміру передавати ці гроші та відповідно поручатися за ці гроші, тобто такий правочин не був спрямований на настання певних наслідків.

Розписка складена у вільній формі, як складає простий позичальник при одержанні грошей, а із посиланням на юридичні статті.

В розписці датованій від 03.08.2007 року представленою ОСОБА_4 фігурують три особи ОСОБА_3 - як кредитор, фізична особа ОСОБА_2 - як позичальник, та ТОВ «ТЕРА» як поручитель.

Але підпис на цій розписці є тільки однієї особи - юридичної особи ТОВ «ТЕРА» як поручителя, а підпису позикодавця - фізичної особи ОСОБА_3 немає, так як і підпису позичальника - фізичної особи ОСОБА_2 в розписці теж немає.

Згідно статуту юридичної особи ТОВ «ТЕРА» і протоколу зборів засновників громадянин ОСОБА_2 на той період був зальним директором ТОВ «ТЕРА» і не міг підписуватися від імені директор ТОВ «ТЕРА» - як поручитель, та повинен був бути підпис посадової особи - генеральний директор. Це підтверджується і різними другими документами: актами виконаних робіт, договірними зобов`язаннями з другими фірмами, зверненнями других фірм до ТОВ «ТЕРА» за 2007 рік. Суд вважає, вказані обставини не спростовані відповідачами та позивачем, а тому є доведеними.

Як доповнення до доказів, що розписка не підписувалася і юридичною особою є комплексна експертиза - проведена слідчими органами Ленінського районного відділу поліції Харківської обл.

Отже ніякого усного договору між фізичними особами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та юридичною особою поручителем ТОВ «ТЕРА» а також письмового укладеного договору позики не укладалося і не могло бути, відповідно до якого фізична особа ОСОБА_2 чи юридична особа як поручитель не могли надати розписку в підтвердження отримання в борг 97 000 долларів США для відповідоча-3 - ОСОБА_3 , так як ОСОБА_2 і не міг від імені юридичної особи ТОВ «ТЕРА» підписуватися як директор поручитель.

Дослідив та оцінив в сукупності докази матеріалів справи суд вважає:

Вимогами статті 12 ч.3 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, повинна довести що витрати які були понесені безпосередньо торкаються отриманих тілесних ушкоджень.

Вимогами статті 11 ЦК України визначено:

1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини.

Вимогами статті 12 ЦК України визначено:

1. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Вимогами статті 13 ЦК України визначено:1. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Вимогами статті 16 ЦК України визначено:

1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, відповідачі, уклали договір який оформили письмовою розпискою. Інших письмових документів до цього договору сторони не складали. Однак при оформленні цього договору сторони припустилися суттєвих порушень норм цивільного закону, який регулює укладення угод.

Стаття 630 ЦК визначає, що відноситься до типових умов договору:

«1. Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

2. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу.»

Згідно ч.1, 2 статті 628 ЦК України:

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Отже, відповідачами з метою порушення майнових прав інших кредиторів, у тому числі позивача, було укладено нетиповий (на основі звичаїв ділового обороту) змішаний договір, в якому містяться елементи різних договорів - позики іноземної валюти та поручительства. У зв`язку з чим позивач вправі посилатися на норми закону, які регулюють як позику, так і поручительство.

А саме між відповідачами містяться елементи договору позики валютних коштів, та елементи договору поруки (поручительства).

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов мозісе бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підставі ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним тільки з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Обставинами, що мають істотне значення, відповідно до умов ст.229 ЦК України, є обман щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Виходячи із положень статей 553, 554, 626 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем, порука створює права для кредитора та обов`язки для поручителя, безпосередньо на права тй обов`язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов`язання не впливає, оскільки зобов`язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

За змістом зазначених норм матеріального права поручитель, хоча і пов`язаний із боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому випадку, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг.

ч.2 Ст. 207 Цивільного кодексу Вимоги до письмової форми правочину, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Ч. 1 статті 208 Цивільного кодексу Правочини, які належить вчиняти у письмовій формі

1. У письмовій формі належить вчиняти:

1) правочини між юридичними особами;

2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Однак недотримання письмової форми не є підставою недійсності договору. Але може свідчити про відсутність намірів у сторін настання реальних наслідків.

Розписка свідчить про те, що вона підписана тільки поручителем ТОВ ТЕРА, який на той час не мав право підпису договору та не підписана іншими сторонами - ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 . Також, на час розгляду справи, відсутні будь яких документів, про передачу вказаної суми коштів.

Крім того, розписка не підписувалася і юридичною особою, що свідчить копія комплексної експертиза - проведена слідчими органами Ленінського районного відділу поліції Харківської обл. Проте підпись ОСОБА_5 О ОСОБА_6 не належить останньому.

За ч.І ст. 638 ЦК, Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст.203 Цивільного кодексу.

Згідно ч.1, 2, 5 ст. 203 ЦК України:

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У даному випадку не було повідомлено зборам засновників ТОВ «ТЕРА», а також позивачу про підготовку такої угоди, питання взагалі не розглядалося обмежувальними кредиторами.

Отже, зміст правочину суперечить як Цивільному кодексу, так і Закону Про господарські товариства.

Недодержання загальних вимог, передбачених ст.203 ЦК, тягне визначені законом наслідки для дійсності самого правочину.

Згідно ч.1, 3 ст. 215 ЦПК України:

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З аналізу викладено, суд вважає позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а зустрічні вимоги відповідача відмові, т.я. задовольняючи вимоги позивача які виключають можливість задовольнити вимоги відповідача. Проте відповідач заявив вимоги, щодо способу захисту який не відповідає вимогам ст.16 ЦК України.

Керуючись ст.11, 15, 62, 81, 169, 203, 213, 215, 223. 226, 263, 265, 282-284, 289, ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариство з обмеженої відповідальності «Тера», ОСОБА_3 , про визнання недійсним змішаного договору стягнення боргу за договором банківського вкладу, задовольнити повністю.

Визнати недійсним змішаний договір позики-поруки, укладений у усній формі між ОСОБА_3 як позикодавцем, ОСОБА_2 як позичальником, Товариством з обмеженою відповідальністю Тера' як поручителем, та оформлений розпискою від 03.08.2007р.

Стягнути з ОСОБА_2 , Товариство з обмеженої відповідальності «Тера», ОСОБА_3 , на користь держави судовий збір у суммі 280грн. 26 коп., з кожного.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариство з обмеженої відповідальності «Тера», ОСОБА_3 , про встановлення факту неукладання договору, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд г.Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.М.Євтіфієв