У х в а л а

16 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 182/1444/20

провадження № 61-17641ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Індустріал Сервіс» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом та просив стягнути з відповідача, а саме: заробітну плату у розмірі 64 580 грн 61 коп.; індексацію заробітної плати у розмірі 225 грн. 87 коп.; середню заробітну плату у розмірі 54 298 грн.; грошову компенсацію за дні щорічної відпустки в розмірі 4 851 грн. 21 коп.; середній заробіток, з остаточним визначенням цієї суми на день фактичного розрахунку або винесення рішення судом, індексацію середнього заробітку із визначенням її розміру на час остаточного розрахунку чи прийняття судового рішення та компенсацію втрати частини заробітної плати та індексації середнього заробітку скорегувати ці суми на день фактичного розрахунку або винесення рішення.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, оскільки позивачем не доведений факт трудових відносин з відповідачем в період з 01 квітня 2015 року по 29 січня 2016 року а позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та всіх інших виплат, у відповідності до КЗпП України, є передчасними, недоведеними та безпідставними.

Додатковим рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2020 року у задоволенні вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Індустріал Сервіс» (далі - ТОВ «ВО «Індустріал Сервіс») про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що представником відповідача не надано належного обґрунтування щодо неминучості цих витрат з урахуванням того факту, що справа є незначної складності, також стороною відповідача не надано акт виконаних робіт, з якого можливо було б встановити фактично виконані роботи та документ, який підтверджує оплату гонорару.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ТОВ «ВО «Індустріал Сервіс» задоволено. Додаткове рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2020 року скасовано. Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2020 року змінено, а саме: доповнено резолютивну частину рішення суду першої інстанції абзацом наступного змісту: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» судові витрати у розмірі 1 500 грн.» В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, що надійшла 30 листопада 2020 року, в якій заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Так відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 102 грн.

Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 123 955 грн 69 коп. та судові витрати, відтак, станом на 01 січня 2020 року вказана сума не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200), тому у розумінні ЦПК України ця справа є малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України поширюються й на касаційне провадження.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційний перегляд цієї справи.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню; заявником реалізовано право на апеляційний перегляд справи; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення цього спору; не зазначивши, при цьому, обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Індустріал Сервіс» про стягнення грошових коштіввідмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара