Провадження №6/522/322/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Скибінської Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі подання головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) В.О. Перчика про розшук боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

12.03.2020 року головний державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) В.О. Перчик звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із поданням про розшук боржника ОСОБА_1 ..

Обґрунтовуючи вимоги подання, державний виконавець зазначає, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №53366869 з примусового виконання виконавчого листа №522/11429/13-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 08.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості.

Вимоги виконавчого листа станом на день звернення до суду з поданням боржником не виконані, будь-яких дій, спрямованих на виконання вимог рішення суду, боржником не здійснено. На виклики державного виконавця боржник не з`явився, за результатом виходу державного виконавця за адресою проживання божника не виявлено, за адресою його проживання знаходиться будівельний майданчик, що стало підставою для звернення до суду із вказаним поданням.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду подання повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області від 13.02.2017 року відкрито виконавче провадження №53366689 з виконання виконавчого листа №522/11429/13-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 08.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 102 259,55 грн.

Як зазначив державний виконавець, копію зазначеної постанови було направлено на адресу боржника, однак жодних доказів, які б свідчили про направлення вказаної постанови боржнику та її отримання останнім, державним виконавцем до суду не надано.

Начальником Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області на адресу начальника ГУНП в Одеській області направлено прохання щодо сприяння у явці працівника ГУ ПН в Одеській області Носікова О.В. до державного виконавця, однак відомостей щодо результатів розгляду такого прохання до суду не надано як і доказів щодо перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ГУ НАП в Одеській області.

11.03.2020 року державним виконавцем складено виклик про з`явлення боржника до державного виконавця, однак жодних доказів щодо направлення вказаного виклику на адресу боржника та отримання виклику останнім в матеріалах справи не міститься.

Окрім цього, державним виконавцем надано ряд викликів боржника, однак з тексту документу неможливо встановити дату їх складання. Доказів щодо направлення та отримання викликів боржником не надано.

Окрім цього в матеріалах справи містяться акти державного виконавця від 2017 року (дату встановити неможливо) та від 10.03.2020 року, складені за фактом виходу за місцем проживання боржника, з яких вбачається, що боржника не виявлено. Разом з тим, у вказаних актах відсутнє зазначення щодо наявності понятих та їх підписи, у зв`язку з чим суд не сприймає вказані документи як належні, допустимі та достатні докази на підтвердження доводів державного виконавця.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно вимог п.9 ч.2 ст.129 Конституції України обов`язковість рішень суду є одною із основних засад судочинства, отже невиконання судового рішення є порушенням норм Конституції України, які є нормами прямої дії.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод Європейського суду з прав людини як джерела права.

Згідно п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконані дії.

Згідно ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно п.6 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно п.1 ч.1 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Згідно ч. 1 ст. 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку щодо недоведеності посилань державного виконавця на неможливість встановлення місця проживання боржника, у зв`язку з чим приходить до висновку про відсутність правових підстав для оголошення боржника ОСОБА_1 у розшук.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст.261, 353, ст.438 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) В.О. Перчика про розшук боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Д.Ю. Донцов