Справа № 490/7271/18
н/п 2/490/1729/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

у складі: головуючого - судді Чулуп О.С.

при секретарі Балдич Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

третя особа - Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївсько міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача з вимогою визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 такими, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . При цьому, позивач посилається на те, що відповідачі не проживають за вказаною адресою з 2012 року, витрати на їх утримання не несуть. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задоволити позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, що в спірній квартирі вона не проживає з дітьми через те, що позивач їй з дітьми постійно погрожує, змінив замки та не впускає до квартири.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи надала заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, заперечувала проти визнання дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом досліджено свідоцтво про право власності від 31.03.2008 року згідно якого квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Судом досліджено договір дарування від 13.06.2003 року згідно якого ОСОБА_2 отримала в дарунок житловий будинок АДРЕСА_2 .

Судом досліджено свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 згідно якого ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в графі батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .

Судом досліджено свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 згідно якого ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .

Судом досліджено лист Центрального відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області від 05.06.2018 року згідно якого встановлено, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з грудня 2012 року та по теперішній час.

Судом досліджено рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2015 року згідно якого визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 .

Судом досліджено лист Ленінського районного відділу Миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області від 07.04.2014 року згідно якого встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживають з грудня 2013 року за адресою: АДРЕСА_3 .

Судом досліджено виписку з журналу реєстрації травм кримінального характеру БСМП м. Миколаєва від 05.12.2012 року згідно якої ОСОБА_2 05.12.2012 року був поставлений діагноз «Закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку першої степені. Обставини за яких було отримані тілесні ушкоджені - була побита чоловіком.

Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Принципом 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Cам по собі факт непроживання не може бути безумовною підставою для визнання неповнолітніх такими, що втратили право користування житлом. Такий висновок зробив ВС в постанові №465/7083/13-ц від 10.07.2019 року.

Отже, судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири, відповідачі в даній квартирі не проживають більше 8 років.Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 виїхала зі спірної квартири з поважних причин, оскільки в цій квартирі їй було нанесено тілесні ушкодження, вона в той час хвилювалася за своє здоров?я і здоров?я дітей. І хоча ця обставина і є поважною, і проте ОСОБА_2 тривалий час не проживає в спірній квартирі, і не робила будь-яких спроб вселитися у спірне житло. Окрім того суд бере до уваги той факт, що у ОСОБА_2 наявне право власності на інше житло, а тому враховуючи, що вона не проживає більше 8 років в спірній квартирі суд приходить до висновку, що її слід визнати такою, що втратила право користування спірною квартирою.

Що стосується відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , то ці відповідачі на час залишння ними спірного житла були неповнолітні, а ОСОБА_2 на даний час є неповнолітнім, тому не могли самі визначати місце свого проживання, вони могли проживати лише з батьками, а тому залишення ними спірної квартири відбувалося поза їх волею, що вказує, що при задоволенні вимог про позбавлення їх права на користування спірним житлом порушить їх права на житло. Окрім того суд враховує, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 немає житла належного їм на праві власності. А тому, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог в частині визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування спірною квартирою слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405 ЦК України, ст.ст.10,12,13,76-80,82,259,263-265,268,354-355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та у строки передбачені ст.273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Суддя