ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 березня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 2-226/2007

Головуючий у першій інстанції - Рябота В.І.

Апеляційне провадження № 22-з/4823/12/20

Чернігівський апеляційний суд у складі :

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 березня 2008 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 липня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про реальний поділ домоволодіння; за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та знесення огорожі; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на прибудову і збільшення частки у спільній частковій власності,

місце ухвалення рішення суду - м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 16 березня 2008 року.

У С Т А Н О В И В:

У січні 2007 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив встановити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 відповідно до часток у праві власності на житловий будинок та зобов`язати відповідачку знести незаконно побудовану огорожу. У мотивування заявлених вимог зазначав, що йому та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частині житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Розмір земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, становить 0,2372 га. Між ним та відповідачкою виник спір щодо користування даною земельною ділянкою, крім того остання без його згоди встановила на вказаній землі огорожу.

У лютому 2007 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила провести поділ будинку АДРЕСА_1 , виділивши їй 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, у мотивування якого зазначала, що за договором купівлі-продажу від 30 вересня 2002 року вона придбала 1/2 частину спірного домоволодіння без визначення конкретних приміщень та надвірних будівель. Фактично користується приміщеннями в будинку 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 та сараєм Б-1, що не відповідає її частці у праві власності.

У березні 2007 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 , в якому просив збільшити його частку у праві спільної часткової власності з 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями до 17/25 частин по відношенню до домоволодіння, а також визнати за ним право власності на прибудову до житлового будинку по АДРЕСА_1 : сіни 2-1, кімнату 2-2, кімнату 2-3, тамбур ІІ, кладову 2-6, кухню 2-7, сіни а-1, а'-1, а''-1, льох П, металеву прибудову А'-1, тамбур а'''-1, льох П, сарай Б-1, в-1, Г-1, літню кухню В-1, гараж Д-1. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 липня 1997 року він є власником 1/2 частини спірного житлового будинку з надвірними будівлями. На час прийняття ним спадщини жила площа будинку становила 44,3 кв.м, а загальна площа - 73,7 кв.м. На час купівлі відповідачкою 1/2 частини домоволодіння загальна площа будинку збільшилась до 88,2 кв.м, оскільки він та його батьки добудували сіни 2-1, кімнату 2-2, кімнату 2-3, тамбур ІІ, кладову 2-6, кухню 2-7, гараж, жилу прибудову, два сараї, літню кухню, які введені в експлуатацію актом від 15 червня 1994 року. За даними Прилуцького МБТІ йому належать приміщення загальною площею 57,1 кв.м, що становить 17/25 частин по відношенню до будинку з надвірними будівлями.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 відмовився від позовних вимог в частині знесення огорожі, збільшення частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок та визнання за ним права власності на прибудову до житлового будинку і надвірні будівлі.

Рішенням від 17 липня 2007 року Прилуцький міськрайонний суд прийняв відмову ОСОБА_1 від позовних вимог про знесення огорожі, визнання права власності на добудову і збільшення частки у спільній частковій власності, провадження у справі в даній частині закрив, в іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив. Встановив порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 за першим варіантом експертизи, згідно з яким виділив ОСОБА_1 у користування земельну ділянку площею 1183 кв.м, ОСОБА_2 виділив у користування земельну ділянку площею 1183 кв.м та 1/2 частину огорожі, залишивши в спільному користуванні сторін частину двору площею 6 кв.м.

Визнав за ОСОБА_2 право власності на житлові приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, які є квартирою АДРЕСА_2 , та сарай Б-1, в іншій частині заявлених вимог відмовив.

Рішенням від 11 березня 2008 року Апеляційний суд Чернігівської області задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_2 . Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 17 липня 2007 року в частині поділу житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлення порядку користування земельною ділянкою - скасував, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про реальний поділ домоволодіння задовольнив, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою задовольнив частково.

Провів поділ домоволодіння АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 виділив кухню 1-1, кімнату 1-2, сіни а, погріб Пг, ворота з хвірткою, огорожу № 1, визнавши за нею право власності на вказані жилі приміщення та господарські споруди, які становлять 29/100 частин домоволодіння. ОСОБА_1 виділив сіни а-1, кімнату 2-2, кімнату 2-3, кімнату 2-4, кімнату 2-5, приміщення 2-6, приміщення 2-7, погріб Пг1, літню кухню В-1, сарай в-1, сарай Г-1, гараж Д-1, вбиральню У-1, хвіртку, огорожу № 2, визнавши за ним право власності на вказані жилі приміщення та господарські споруди, які становлять 71/100 частин домоволодіння.

У користування ОСОБА_2 виділив земельну ділянку площею 743,7 кв.м, в тому числі під житловою забудовою 31,7 кв.м, під двором та городом - 712 кв.м відповідно до додатку № 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1417-1419ц від 31 січня 2008 року. У користування ОСОБА_1 виділив земельну ділянку площею 743,7 кв.м, в тому числі під житловою забудовою 76,4 кв.м, під нежитловою забудовою 124,8 кв.м, під двором та городом 542,5 кв.м відповідно до додатку № 3 до висновку експертизи. В загальному користуванні сторін залишив земельну ділянку площею 12,6 кв.м відповідно до додатку № 3 до висновку експертизи.

В іншій частині рішення суду залишив без змін.

13 лютого 2020 року до Чернігівського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення указаного рішення апеляційного суду, у мотивування якої вказав, що таке роз`яснення необхідне для уникнення будь-яких подальших сумнівів та суперечностей щодо проведеного судом реального поділу спірного домоволодіння у компетентних органах, які будуть присвоювати адресу виділеному йому самостійному об`єкту нерухомого майна та проводити реєстрацію його права власності.

Заявник зазначав, що рішення апеляційної інстанції не підтверджує факту виділення йому у власність цілого та самостійного об`єкту житлового будинку, який виник в результаті поділу та виділу майна. У даному рішенні суд вказав, які конкретно приміщення житлового будинку, господарсько-побутові будівлі та споруди виділяються кожному із співвласників у власність, визнавши таким чином право власності на виділені приміщення, будівлі і споруди, а не на їх частки. Крім того, апеляційний суд констатував, що виділена йому частка складає 71/100 частин домоволодіння, проте згідно з правовстановлюючим документом йому належить право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами.

ОСОБА_1 вважає, що рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 березня 2008 року слід роз`яснити, указавши, що за наслідком ухвалення наведеного вище рішення в частині поділу домоволодіння право спільної часткової власності на домоволодіння у його співвласників припинилось, а при виділі йому в натурі в рахунок належних йому та визначених судом 71/100 часток в праві спільної часткової власності на домоволодіння, зазначених в рішенні суду приміщень житлового будинку, господарських будівель і споруд, він набув одноосібне право власності на ці приміщення, будівлі і споруди, як цілий і самостійний об`єкт нерухомого майна.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, апеляційний суд приходить висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 березня 2008 року слід відмовити, враховуюче наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Вимоги до змісту рішення суду встановлені ст. 215 ЦПК України (в редакції, чинній на дату ухвалення рішення апеляційним судом). Так, рішення суду складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; та з резолютивної частини із зазначенням висновку суду по суті позовних вимог.

За приписами п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Своїм рішенням від 11 березня 2008 року Апеляційний суд Чернігівської області позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково, а позов ОСОБА_2 задовольнив у повному обсязі. Указане рішення у касаційному порядку сторонами не оскаржувалось, тобто набрало законної сили.

Зі змісту первісного позову ОСОБА_1 та його зустрічного позову, а також позову ОСОБА_2 , з урахуванням прийнятої районним судом відмови ОСОБА_1 від частини позовних вимог, убачається, що предметом розгляду даної цивільної справи був реальний поділ домоволодіння по АДРЕСА_1 та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Тобто питання виділення сторонам у власність цілого та самостійного об`єкту нерухомості, який виник в результаті поділу та виділу майна предметом розгляду в суді першої інстанції не було.

На думку колегії суддів, рішення апеляційного суду від 11 березня 2008 року, в тому числі його резолютивна частина, сформована у відповідності до положень статті 215 ЦПК України (в редакції, чинній на день постановлення рішення), в ній чітко викладено висновок щодо суті даного спору. Роз`яснення указаного рішення з тих мотивів, які зазначає у своїй заяві ОСОБА_1 , цивільно-процесуальним законодавством не передбачено. Натомість, призведе до вирішення питання, яке не було предметом судового розгляду.

Мотивами для роз`яснення судового рішення, указаними заявником, є довільне і різне тлумачення державними органами резолютивної частини рішення суду, зокрема, щодо присвоєння нової адреси виділеному за цим рішенням об`єкту нерухомого майна з подальшою реєстрацією права власності. Посилання ОСОБА_1 на положення ст. 367 ЦК України щодо виділу у натурі часток із спільної власності є по суті мотивами незгоди із рішенням управління архітектури і містобудування. Можливість оскаржити таке рішення заявником не втрачена.

Неузгодженість у діях та вимогах державних структур щодо необхідності присвоєння об`єкту нерухомості окремої поштової адреси або її відсутності, не являється підставою для роз`яснення судового рішення, оскільки таке роз`яснення призведе до вирішення питання, яке не було предметом судового розгляду та виходить за межі позовних вимог обох сторін, які розглядались і були вирішені апеляційним судом.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду від 11 березня 2008 року викладено зрозуміло і не потребує додаткових роз`яснень, наведені в заяві про роз`яснення рішення суду доводи є безпідставними, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 271, 367, 390 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11 березня 2008 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 липня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про реальний поділ домоволодіння; за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та знесення огорожі; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на прибудову і збільшення частки у спільній частковій власності - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 18 березня 2020 року.

Головуюча: Судді: