Єдиний унікальний номер 229/5899/19
Номер провадження 22-ц/804/508/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Гапонова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 229/5899/19 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди за апеляційними скарги ОСОБА_1 , акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 26 листопада 2019 року (суддя Гонтар А.Л., повний текст рішення складено 26 листопада 2019 року),

в с т а н о в и в :

01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, посилаючись на те, що з 01 листопада 2006 року вона працювала оглядачем вагонів 4 розряду у вагонному депо Ясинувата державного підприємства «Донецька залізниця», яку наказом ПАТ «Українська залізниця» від 15 квітня 2016 року реорганізовано у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». ОСОБА_1 була звільнена з роботи 22 червня 2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. На день її звільнення була нарахована, але не виплачена заробітна плата за березень-червень 2017 року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку, вихідна допомога при звільненні, що в загальній сумі складає 27724,65 грн. По теперішній час вказана заборгованість не виплачена з вини відповідача, тому вважає, що відповідно до ст. 117 КЗпП України відповідач повинен їй виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку з 23 червня 2017 року по день ухвалення рішення з розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 403,66 грн. Крім того, вважає, що затримкою розрахунку при звільненні позивачці спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 200000 грн. Просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь суму заборгованості по заробітній платі за березень-червень 2017 року в сумі 27724,65 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 6018,34 грн., вихідну допомогу при звільненні в сумі 4926,06 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 23 червня 2017 року по день фактичного розрахунку, моральну шкоду в сумі 200000 грн.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 26 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з травня 2017 року по червень 2017 року в сумі 15273,27 грн., з яких: заборгованість по заробітній платі за травень-червень 2017 року 4323,94 грн., компенсація за невикористану відпустку 6018,34 грн., вихідна допомога при звільненні 4930,99 грн., з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 122,94 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 та відповідач АТ «Українська залізниця» та оскаржила його в апеляційному порядку, в уточненій апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості по заробітній платі та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь належні суми при звільненні з 01 березня 2017 року по 22 червня 2017 року в сумі 27724,25 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачка зазначає, що судом неправильно та неповно досліджені докази. Суд першої інстанції взагалі не користувався та не брав до уваги практику Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції встановлено факт трудових відносин позивачки з відповідачем, а також дату звільнення, при цьому суд знехтував вимогу про стягнення суми при звільненні з 01 березня 2017 року по 22 червня 2017 року, лише частково задовольнивши цю вимогу.

З вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній плати за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року та ухвалити цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що у зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів АТ «Укрзалізниця», розташованих на непідконтрольній території, у відповідача з 16 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства, до комп`ютерних баз та втрачено контроль за господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження. Суд безпідставно стягнув суму з відповідача на підставі наданих позивачкою доказів, які не є первинними документами, і не врахував, що нарахування заробітної плати не здійснювалось, оскільки АТ «Укрзалізниця» не мало можливості перевірити факт виконання позивачкою трудових обов`язків через існування форс-мажорних обставин і припинення здійснення господарської діяльності структурного підрозділу, який знаходиться на непідконтрольній українській владі території. Вважає, що позивачкою не доведений факт виконання нею трудових обов`язків у спірний період та розмір заборгованості по заробітній платі.

Позивачка ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укразалізниця» просила вважати апеляційну скаргу відповідача такою, що подана та підписана особою, яка не має права її підписувати, та повернути відповідачу з підстав невідповідності апеляційної скарги вимогам п. 1 ч. 4 ст.356 ЦПК України.

Відповідач АТ «Укрзалізниця» у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу позивачки без задоволення, оскільки в справі міститься висновок ТПП України, який є належним та допустимим доказом, та підтверджує відсутність вини відповідача у не проведенні своєчасного розрахунку з позивачкою при звільненні.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Позивачкою та відповідачем рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди не оскаржуєтся, а отже апеляційним судом рішення в цій частині не переглядається.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 01 листопада 2006 року по 22 червня 2017 року працювала у локомотивному депо Ясинувата Державного підприємства «Донецька залізниця», яке наказом ПАТ «Українська залізниця» від 15 квітня 2016 року №303 реорганізовано у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», машиністом електровозу, тобто перебувала з відповідачем у трудових відносинах (а.с.11-13).

Наказом № 2181/ДН-ос від 21 червня 2017 року позивачку звільнено в зв`язку зі скороченням штату згідно п.1 ст.41 КЗпП України, з компенсацією за 31 день відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі середньомісячного заробітку (а.с.8).

З розрахунків заробітної плати, які позивачка додала до матеріалів справи, за травень-червень 2017 року ОСОБА_1 нараховано: в травні 2017 року - 2326,80 грн., до виплати 1850,24 грн., в червні 2017 року - 12946,47 грн., до виплати 10268,34 грн. (а.с.9-10).

Відомості, зазначені у розрахунках заробітної плати частково узгоджуються з іншими доказами у справі.

Так, розрахунок заробітної плати за червень 2017 року узгоджується з наказом (розпорядження) № 2181/ДН-ос від 21 червня 2017 року про припинення трудового договору, відповідно до якого позивачка має право на компенсацію за 31 день невикористаної відпустки та виплату грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Згідно відомостей (дата формування виписки 04 березня 2019 року) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-5 ), наданих на виконання ухвали апеляційного суду від 03 березня 2019 року, розмір нарахованої заробітної плати за березень 2017 року становить 4880,46 грн., квітень 0 грн., травень 0 грн., червень 0 грн. (а.с.171-172).

Відповідно до довідки АТ «Українська залізниця» від 31 жовтня 2019 року №1280/2, наданої відповідачем, дохід ОСОБА_1 в березні 2017 року становить 1563,53 грн. (до виплати 1243,29 грн.), вказана сума позивачкою не отримана, в період з квітня по червень 2017 року заробітна плата позивачці не нараховувалась (а.с.32).

Згідно наданого відповідачем Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2 встановлено, що наказом регіональної філії «Донецька залізниця» № 682-Н від 12 травня 2017 року «Про формування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» створена робоча комісія з працівників регіональної філії «Донецька залізниця» до моменту закінчення скорочення штату працівників Луганської дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання документів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування документів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінансовій звітності та з інших питань фінансової діяльності; наказом регіональної філії «Донецька залізниця» №899-Н від 26 червня 2017 року «Про введення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» уведено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень», яким враховується нестандартна ситуація та особливості роботи регіональної філії «Донецька залізниця», оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією «Донецька залізниця» через каси структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» за місцем їх знаходження (м.Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» (а.с.34-66).

Відповідно до вказаного науково-правового висновку щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділами «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом. Втрата контролю і доступу ПАТ «Укрзалізниця», регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ «Укрзалізниця», регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83,115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок. Це свідчить про відсутність вини ПАТ «Укрзалізниця» у невиконанні своїх обов`язків.

Установивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав працівника при звільненні, зокрема на отримання належних йому сум, а тому частково задовольнив позовні вимоги. Рішення мотивовано тим, що відповідач на порушення вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника не виплатив всі суми, що належать йому від підприємства. Документів на підтвердження заборгованості по заробітній платі за березень-квітень 2017 року, які належні ОСОБА_2 до виплати, позивачкою до матеріалів справи не додано.

Однак, суд першої інстанції дійшов такого висновку внаслідок неповно з`ясованих обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Спірні правовідносини врегульовані Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці», відповідно до яких врегульовано порядок нарахування та виплати заробітної плати працівникам, з якими укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1); в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (стаття 33).

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із статтею 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

В статті 115 КЗпП України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із вимогами статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Встановивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачка перебувала з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримала розрахунку за травень-червень 2017 року, який підлягає стягненню з відповідача.

Відповідач належними та допустимими доказами у відповідності до статей 76-81 ЦПК України не спростував відомості, наведені у письмових доказах, наданих позивачкою, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивачка знаходилася з виробничим підрозділом «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в трудових відносинах до 22 червня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки, а також при звільненні не отримала належну їй заробітну плату, майнові вимоги позивачки щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про встановлення на підставі розрахунків заборгованості заробітної плати наявності заборгованості з виплати заробітної плати на користь позивачки за період травень-червень 2017 року в сумі 15273,27 грн., з яких: заборгованість по заробітній платі за травень-червень 2017 року 4323,94 грн., компенсація за невикористану відпустку 6018,34 грн., вихідна допомога при звільненні 4930,99 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачкою документи не можуть бути належними доказами наявності заборгованості по заробітній платі, правильно судом не прийняті до уваги, оскільки надані позивачкою документи мають підписи посадових осіб. Вважаючи надані позивачкою документи неналежними доказами, відповідач не надав інших будь-яких доказів, які б спростовували їх належність.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що нарахування заробітної плати було припинено у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця», викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та відсутністю первинних документів для нарахування заробітної плати судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги, оскільки зазначене не ґрунтується на вимогах діючого законодавства та встановлених обставинах.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні та необхідністю врахувати Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки наявність такого висновку не звільняє відповідача від обов`язку виплати заробітної плати працівнику, яка не була своєчасно виплачена.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів зазначено у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Але суд першої інстанції не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а саме судом не було витребувано відомості з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу».

В той час як згідно відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-5), наданих на виконання ухвали апеляційного суду від 03 березня 2019 року, розмір нарахованої заробітної плати позивачці за березень 2017 року становить 4880,46 грн. (а.с.171-172).

Крім того, відповідно до наданої відповідачем довідки від 31 жовтня 2019 року №1280/2 дохід ОСОБА_1 в березні 2017 року становить 1563,53 грн. (до виплати 1243,29 грн.), вказана сума позивачкою не отримана (а.с.32).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги позивачки є частково обґрунтовані. А саме розмір нарахованої заробітної плати позивачці в березні 2017 року складає 4880,46 грн., що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу та довідкою АТ «Українська залізниця» від 31 жовтня 2019 року №1280/2.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що розмір заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачкою за березень 2017 року складає 4880,46 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Доводи апеляційної скарги позивачки щодо необґрунтованої відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі за квітень 2017 року, апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки позивачкою не надано будь-яких доказів того, що вона в спірний період виконувала свої посадові обов`язки та їй було нараховано, але не виплачено заробітну плату.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заробітної плати за березень 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині судового рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 4880,46 грн. після утримання податку та інших обов`язкових платежів, частково задовольнивши заявлений позов.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановивши, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції скасовує рішення в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заробітної плати за березень 2017 року з ухваленням в цій частині судового рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року в сумі 4880,46 грн. з утриманням податку та інших обов`язкових платежів, частково задовольнивши апеляційну скаргу позивачки.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 558,55 грн.

Позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VII.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 26 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року скасувати, в частині судового збору змінити.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року у сумі 4880 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят) грн. 46 коп. з утриманням податку та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 558 (п`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 55 коп.

В решті частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 березня 2020 року.

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

А.В. Гапонов