Справа № 755/3468/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2020 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря судових засідань - Кузьменко А.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - Яценюк Л.П. ,

представник третьої особи КП - Мацієвська О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», Міністерство внутрішніх справ України про визнання дій неправомірними, зобов`язання видати ордер на житло та визнання права користування, -

у с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду із позовною заявою про визнання дій неправомірними, зобов`язання видати ордер на житло та визнання права користування посилаючись на те, що на підставі спільного розпорядження Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» та Головного управління військового та матеріально-технічного забезпечення МВС України від 31.01.2001 року за № 4 їй була надана службова квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 27,4 кв.м., у зв`язку із службовою необхідністю, як співробітнику Головного управління МВС, яка на той час обліковувалась на балансі філіалу «Енергосервіс Київенерго». У вказану квартиру її було вселено у лютому 2001 року. Між нею та Службою житлово-комунального господарства АК «Київенерго» був укладений договір від 01.03.2001 року про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Директор служби житлово-комунального господарства АК «Київенерго» Приліпко В.К. зазначав, що є спільне рішення адміністрації АК «Київенерго» і профспілкового комітету, затверджене виконкомом Дніпровського району м. Києва про надання житла їй (позивачу) та іншим особам, відповідно до ст. 52 ЖК УРСР, а видача ордеру на житло - лише питання часу. Наказами АК «Киевенерго» від 11.09.1998 року № 16, від 13.08.2002 року № 241 та від 29.11.2002 року № 361 було утворено комісії з метою збереження матеріальних цінностей основних фондів, їх впорядкування та інших організаційних заходів щодо приймання-передавання з балансу філіалу КП «Енергосервіс» на баланс Дніпровського району в м. Києві. Згідно рішення Київської міської ради від 02.11.2000 року за № 69/1046 у березні 2001 року будинок по вулиці Новаторів, № 2-а з 01.12.2002 року передано до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району м. Києва. У зв`язку з цим видачі ордера від АК «Київенерго» по спірній квартирі здійснено не було. За весь час проживання в спірній квартирі вона не може зареєструватися в ній, їй в цьому відмовляли з підстав відсутності ордеру. За весь вказаний період вона завжди своєчасно сплачувала і сплачує комунальні та інші послуги. Вона має двох малолітніх дітей, останнім часом стосунки з чоловіком погіршилися, шлюб розірвали, дітей виховує сама. За захистом своїх прав звернулась до суду з даним позовом, просила суд, враховуючи заву про збільшення позовних вимог, визнати дії відповідача неправомірними, зобов`язати відповідача розглянути питання стосовно видачі ордеру та видати ордер на спірну квартиру на її ім`я, визнати за нею (позивачем) право на користування спірною квартирою. Підставами та обґрунтуваннями своїх позовних вимог зазначила - порушення її цивільних, конституційних прав, а саме право на житло; право на житло виникло у неї одночасно із прийняттям рішення про передачу такого, а ордер є формальною підставою для вселення в таке житло.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник позивача просив врахувати практику Європейського суду, а саме: рішення у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» та у справі «Прокопович проти Росії».

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимог не визнав, просив відмовити в задоволенні позову та врахувати наданий ними відзив.

Представник третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» в судовому засіданні вважав позовні вимоги безпідставними, просив відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі та прийняти рішення з урахуванням якнайкращих інтересів малолітніх дітей та чинного законодавства.

Представник третьої особи - МВС України в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. До справи надали письмові пояснення.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що позивач її дочка, яка була вселена в спірну квартиру, де живе вже майже 20 років, оплачує комунальні послуги, там народила дітей. За місцем реєстрації в місті Боярка позивач не має можливості проживати, там багато людей, серед яких хвора - сестра (свідка). Діти позивача зареєстровані у свого батька (чоловіка позивача).

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Позов зареєстрований в суді 28.02.2019 року.

Згідно ухвали від 13.03.2019 року відкрито провадження у справ та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, позивачем - відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 30.05.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва».

Згідно ухвали суду від 07.10.2019 року було відмовлено третій особі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» в задоволенні клопотання про об`єднання позовів.

Згідно ухвали суду від 07.10.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи МВС України.

Згідно ухвали суду від 10.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Встановлено, що згідно з Розпорядженням № 4 від 31 січня 2001 року Головного управління військового та матеріально-технічного забезпечення, у зв`язку зі службовою необхідністю дозволено тимчасове проживання співробітниці Головного управління ОСОБА_1 в службовій квартирі АДРЕСА_1 . Розрахунки за проживання та комунальні послуги здійснювати на особовий рахунок ОСОБА_1

01.03.2001 року укладено Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території між Енергосервіс «АК «Київенерго» та ОСОБА_1

06.02.2001 року був складений Акт, яким зафіксовано показники електро- лічильника на час заселення в квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 18.07.2008 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_1 .

Позивач має двох дітей: сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22.11.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано.

Встановлено, що позивач в спірній квартирі не зареєстрована, ордер на вселення в спірну квартиру не має, не отримувала.

В реєстрації за спірною адресою позивачу було відмовлено з причин відсутності ордера.

Позивач має місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено копією паспорта та не оспорено стороною позивача.

З наданих стороною відповідача документів та пояснень встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , надавалася позивачу адміністрацією АЕК «Київенерго» для її тимчасового проживання.

Рішень про включення квартири АДРЕСА_1 до складу службових Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» та надання її позивачу з видачею спеціального ордера Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація не приймала і не затверджувала.

Спірна квартира не приватизована, належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

З пояснень представника третьої особи МВС України слідує, що центральною житловою комісією МВС України не приймалося рішення про надання службової квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 . Позивач з 2015 року не працює в МВС України. Спірна квартира не є службовою.

Позивач не перебувала та не перебуває на квартирному обліку.

Відповідно до ст. 42 ЖК України жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Статтею 58 ЖК України визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно статей 118, 122 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Як було встановлено по даній справі, позивач заселилася в спірну квартиру без наявності правових підстав - ордеру; її проживання було визначене з обмеженням в часі - тимчасове; спірна квартира не мала статусу службової; позивач не перебуває на квартирному обліку; за місцем роботи рішення про виділ позивачу службової (спірної) квартири не приймалося; позивач має право користування житлом в місті Боярка за місцем реєстрації.

Посилання позивача на те, що вона не є тимчасовим жильцем, так як проживає в спірній квартирі постійно, є безпідставне, оскільки спірна квартира не виділялася позивачу в порядку, визначеному законодавством України щодо забезпечення житлом, і як зазначалося вище, була надана лише для тимчасового проживання організацією, в якій позивач не працювала.

Відповідно до ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Оплата за житло, комунальні послуги не є доказом того, що позивач має право на користування спірною квартирою, дане лише свідчить про те, що позивач користується комунальними послугами і, відповідно, має за них здійснювати оплати.

Права дітей позивача в результаті відмови в реєстрації позивача в спірній квартирі не є порушеними, оскільки обов`язок забезпечення дітей житлом, в першу чергу покладається на батьків; діти мають бути забезпечені житлом, як і повнолітні особи, лише в рамках закону. Крім того, по даній справі було встановлено, що діти позивача зареєстровані за місцем реєстрації батька, що в свою чергу свідчить про наявність у дітей житла і права користування ним.

Все вище викладене свідчить про те, що жодної підстави, визначеної законодавством України, для задоволення позовних вимог не встановлено. Відповідач правомірно відмовляв позивачу у видачі ордеру на спірну квартиру. Вимоги про зобов`язання відповідача видати ордер та про визнання за позивачем права користування спірною квартирою є безпідставні.

Сторона позивача просила суд врахувати практику Європейського суду з прав людини, яка має застосовуватися при розгляді справ, що визначено ст.10 ЦПК України.

Проаналізувавши судове рішення, на яке посилається сторона позивача, а саме - Постанову Суду (Страсбург, 18 листопада 2004 р.) по справі «Прокопович проти Російської Федерації», прийняте Європейським Судом про права людини (Перша секція), суд приходить до наступного.

Вказана справа була ініційована скаргою (№58255/00), поданою до Європейського Суду по правам людини проти Російської Федерації громадянкою Росії ОСОБА_8 у відповідності до статті 34 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обставини вказаної справи, на думку суду, не мають нічого спільного зі справою, що розглядається за позовом ОСОБА_1 , по цим справах зовсім різні обставини, різні підстави, різні статуси позивачів та порядки отримання житла, в тому числі і особи, що отримували житло в користування.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для застосування по даній справі практики Європейського суду з прав людини, а саме, вказаного судового рішення від 18.11.2004 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76-78, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва», Міністерство внутрішніх справ України про визнання дій неправомірними, зобов`язання видати ордер на житло та визнання права користування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 22.12.2020 року.

Суддя: