Постанова

Іменем України

04 березня 2020 року

м. Київ

справа № 209/1399/18

провадження № 61-19743св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (у ході розгляду справи змінило назву на Акціонерне товариство «Альфа-Банк»),

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 06 вересня 2017 року товариство та ОСОБА_1 уклали угоду про надання особистого кредиту № 500615523. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язався надати останньому кредит у розмірі 49 588 грн на строк з 06 вересня 2017 року по 07 вересня 2021 року, а боржник зобов`язався у порядку та умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до договору - графіком погашення кредиту. Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 49 588 грн.

Зазначало, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належно не виконує, у результаті чого станом на 07 травня 2018 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 66 276,96 грн, яка складається з наступного: 49 588 грн - заборгованість за кредитом, 4 288,96 грн - заборгованість за відсотками, 9 600 грн- комісія, 2 800 грн - штраф за останні 12 місяців.

Вказувало також на те, що відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких взятих на себе зобов`язань, встановлених договором, у томі числі у разі затримання сплати частини кредиту та процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту. Відповідачу направлена вимога про усунення порушення, але на дату подання позову вимога ним не виконана.

Ураховуючи наведене, ПАТ «Альфа-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказаний розмір кредитної заборгованості.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року у складі судді Байбари Г. А. позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 06 вересня 2017 року № 500615523 у розмірі 66 275,96 грн, яка складається з: 49 588 грн - заборгованість за кредитом, 4 288,96 грн - заборгованість за відсотками, 9 600 грн - заборгованість за комісією, 2 800 грн - штраф, 1 762 грн -судовий збір, а всього - 68 038,96 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року задоволено.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року скасовано.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору від 06 вересня 2017 року № 500615523.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що він був клієнтом АТ «Альфа- Банк» багато років, і за цей період часу у нього були відкриті депозитні, карткові рахунки, а також поточний рахунок фізичної особи. У зв`язку із цим, у нього була повна довіра до вказаного банку.

Оскільки він мав гарну репутацію у банку та відповідний статус, як запевнив його менеджер банку, йому було запропоновано пластикову картку № НОМЕР_1 з кредитним лімітом. Він пояснив менеджеру, що немає потреби у кредитних коштах, на що менеджер банку пояснив, що відсотки за цим кредитом починають нараховуватись лише тільки після активації даної кредитної карти та зняття із неї готівки. А тому, якщо він не буде користуватись кредитною карткою, то нічого сплачувати не потрібно, а раптом якщо йому коли-небудь знадобляться кошти, він зможе скористатися виданою кредитною карткою.

Пропозиція менеджера банка здалась йому переконливою і 06 вересня 2017 року він отримав у ПАТ «Альфа-Банку» кредитну картку № НОМЕР_1 з відновлювальною кредитною лінією у сумі 200 000 грн, за якою відсотки нараховуються з моменту зняття коштів, та уклав договір від 06 вересня 2017 року.

Умови кредиту йому були пояснені співробітником банку в усній формі. Після чого йому було надано банком для підпису дуже великий пакет документів, надрукований дрібним шрифтом. Повністю довіряючи менеджеру банку, який усно роз`яснив умови кредитування, він підписав весь пакет документів. Крім того, ним було підписано у цей же день, тобто 06 вересня 2017 року і акцепт пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту № 500615523 з прив`язкою до цієї ж пластикової кредитної картки № НОМЕР_1 .

Вказував, що не знав про те, що кредитні кошти йому були надані банком, оскільки не користувався вказаною кредитною карткою, а про заборгованість дізнався тільки після заочного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року.

Вважав, що банк шляхом обману надав йому кредит та веде нечесну підприємницьку діяльність.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: визнати недійсною угоду про надання особистого кредиту від 06 вересня 2017 року № 500615523 на суму 49 588 грн, укладену між ним та АТ «Альфа-Банк»; відмовити у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06 вересня 2017 року № 500615523 за безпідставністю; стягнути з АТ «Альфа-Банк» на його користь витрати за надання професійної правничої допомоги адвокатом у розмірі 5 000 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2019 року позов АТ «Альфа-Банк» та зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсною угоду про надання особистого кредиту від 06 вересня 2017 року № 500615523 на суму 49 588 грн, укладену між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк».

Повернуто АТ «Альфа-Банк» грошові кошти, які були перераховані за угодою про надання особистого кредиту від 06 вересня 2017 року № 500615523 на картковий рахунок № НОМЕР_2 ОСОБА_1 та знаходяться на вказаному рахунку.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 помилявся щодо умов укладеного ним договору, оскільки готівкові кредитні кошти 07 вересня 2019 року він особисто не отримував і йому не було відомо про зарахування цих кредитних коштів на розрахунковий рахунок, що був відкритий йому в АТ «Альфа-Банк». Банк не надав ОСОБА_1 всю необхідну інформацію щодо свого банківського продукту, внаслідок чого позичальник при укладенні кредитного договору помилився щодо обставин, які мають істотне значення, а волевиявлення ОСОБА_1 при укладенні угоди було спрямоване не на отримання одразу всієї суми кредитних грошових коштів, а на отримання кредитної картки, тому такий правочин є недійсним.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року стягнуто з АТ «Альфа-Банк» судовий збір на користь держави в особі Державної судової адміністрації України у розмірі 704,80 грн.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» задоволено.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 червня 2019 року скасовано.

Позов АТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 06 вересня 2017 року № 500615523 у розмірі 66 276,96 грн, яка складається з: 49 588 грн - заборгованість за кредитом, 4 288,96 грн - заборгованість за відсотками, 9 600 грн - пеня, 2 800 грн - штраф.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» судові витрати у розмірі 5 462,2 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 не надав жодних доказів того, що спірний правочин ним було вчинено під впливом помилки чи внаслідок обману з боку банку, тому його вимоги є недоведеними та відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору.

Разом з тим, банк належно виконав свої зобов`язання з надання кредитних коштів у спосіб, визначений умовами кредитного договору, а ОСОБА_1 не виконує свого обов`язку з повернення кредиту, у встановленому договором порядку, унаслідок чого виникла заявлена банком заборгованість.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року і залишити в силі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд надав неправильну правову оцінку встановленим у справі обставинам та не звернув увагу і належно не проаналізував його доводів щодо введення його банком в оману.

Суд апеляційної інстанції не надав оцінки тому, що жодного руху по виданій йому банком картці не було.

Крім того, апеляційний суд у будь якому разі незаконно задовольнив вимогу банку про стягнення з нього комісії за розрахунково-касове обслуговування, яке, по-перше, йому не надавалося, оскільки кошти весь час знаходилися на картковому рахунку, а по-друге, відповідна умова договору є нікчемною.

Відзив на касаційну скаргу банк до суду не подав.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 20 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 вересня 2017 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), підписана угода про надання особистого кредиту № 500615523. Оферта та укладення угоди про надання особистого кредиту та акцепт пропозиції на укладення угоди про надання особистого кредиту склали єдиний документ - угоду про надання особистого кредиту (том 1, а. с. 182-188).

Як зазначено в угоді про надання особистого кредиту, ОСОБА_1 надано особистий кредит на умовах продукту «Персональний кредит», а саме: тип кредиту - кредит готівкою, сума кредиту, валюта кредиту - 49 588 грн, процента ставка за користування кредитом - 12,99 %, тип процентної ставки - фіксована.

У пункті 7 угоди вказано, що кредит надається позичальнику: для власних (особистих) потреб шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника № НОМЕР_1 , що відкритий позичальнику у ПАТ «Альфа-Банк», суми грошових коштів у розмірі 38 500 грн, а для оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника від 06 вересня 2017 року № 23, шляхом безготівкового перерахування на рахунок ПрАТ «СК Альфа-Страхування» № НОМЕР_3 , відкритий у ПАТ «Альфа-Банк», суми грошових коштів у розмірі 11 088 грн.

Днем надання кредиту вважається день списання кредитних коштів з позичкового рахунку банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, що вказані у пункті 7 цієї оферти на укладення угоди про надання кредиту (пункт 7.1 оферти).

Кредитні кошти за угодою про надання особистого кредиту від 06 вересня 2017 року № 500615523 були перераховані на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 у ПАТ «Альфа-Банк» та до теперішнього часу знаходяться на вказаному рахунку, оскільки ОСОБА_1 не використовував надані банком кошти, що підтверджується випискою по особовим рахункам.

За розрахунком банку, станом на 07 травня 2018 року, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 66 276,96 грн, яка складається з: 49 588 грн - заборгованість за кредитом, 4 288,96 грн - заборгованість за відсотками, 9 600 грн- комісія, 2 800 грн - штраф за останні 12 місяців.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає не повністю.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Встановивши, що АТ «Альфа-Банк» виконало свій обов`язок за кредитним договором від 06 вересня 2017 року, надавши ОСОБА_1 кошти у кредит у передбачений договором спосіб, а останній не виконує належно свої зобов`язання з повернення кредиту, у зв`язку із чим у нього виникла заявлена банком заборгованість, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для задоволення позову банку в частині вимог про стягнення кредиту, відсотків та штрафу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що ним не доведено підписання кредитного договору проти його справжньої волі, внаслідок обману з боку працівників банку, що є його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України.

При цьому, апеляційний суд взяв до уваги та дослідив усі надані сторонами докази, зокрема кредитний договір та додатки до нього, детальний графік погашення кредиту, які підписані ОСОБА_1 , що свідчить про його обізнаність з умовами договору.

Посилання ОСОБА_1 про те, що спірний правочин ним було вчинено під впливом помилки та внаслідок обману з боку банку, ґрунтуються виключно на його доводах та не підтверджені жодними доказами у розумінні положень статей 76-80 ЦПК України, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частиною шостою статті 81 ЦПК України).

При цьому, ОСОБА_1 не спростовує, що ним спірний кредитний договір було підписано, а та обставина, що він не вивчав надані банком документи та умови підписаного ним договору, не звільняє його від відповідальності за укладеним правочином та не може бути підставою для визнання такого правочину недійсним. Як не може бути такою підставою те, що ним кредитні кошти з картки не знімалися, оскільки особа сама вправі розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Отже, доводи касаційної скарги в зазначеній частині не можуть бути підставами для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Разом з тим, за положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16.

Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Крім вимог про стягнення тіла кредиту, відсотків та штрафу банк заявляв вимоги про стягнення заборгованості з комісії за розрахунково-касове обслуговування.

Проте, враховуючи наведені правові висновки, у задоволенні цих вимог слід відмовити, з тих підстав, що вони є необґрунтованими, оскільки банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за розрахунково-касове обслуговування, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення: заборгованості за кредитом у розмірі 56 676,96 грн, що складається з: 49 588 грн - заборгованість за кредитом, 4 288,96 грн - заборгованість за відсотками, 2 800 грн - штраф та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 слід залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду у вказаних частинах не спростовують, на законність та обґрунтованість його судового рішення у цих частинах не впливають.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення заборгованість зі сплати комісії за розрахунково-касове обслуговуванняу розмірі 9 600 грннеобхідно скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог у цій частині з наведених у постанові підстав.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але їх судові рішення у вказаній частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати судові рішення у цій частині та ухвалити нове рішення.

Щодо судових витрат

1. Щодо судового збору

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Враховуючи, що колегія суддів скасовує судові рішення в частині стягнення комісії у розмірі 9 600 грн, що є 14,5 % ціни позову банку, та відмовляє у задоволенні позову банку у цій частині, то постанову суду апеляційної інстанції в частині розподілу судових витрат слід скасувати в частині стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 638,73 грн (255,49 грн в суді першої інстанції та 383,24 грн в апеляційному суді), що є 14,5 % ставок, що були сплачена банком при поданні позову та апеляційної скарги. Тому, судове рішення суду апеляційної інстанції у частині розподілу судових витрат має бути залишене без змін у сумі 4 823,47 грн.

Згідно з підпунктом «б» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

При поданні касаційної скарги ОСОБА_1 було сплачено 1 988,3 грн, тому, пропорційно до її задоволення (14,5 %), з банку на його користь підлягає стягненню 288,3 грн.

2. Щодо витрат на правничу допомогу

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Згідно із частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

ОСОБА_1 просив стягнути з АТ «Альфа-Банк» на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500 грн, у тому числі 5 000 грн у суді першої інстанції та 1 500 грн в апеляційному суді, тому, оскільки понесення таких витрат підтверджено ним документально, пропорційно до задоволених позовних вимог, з АТ «Альфа-Банк» на його користь підлягає стягненню 942,5 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості з комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 9 600 гривень, а також судового збору у розмірі 638 гривень 73 копійки скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову Акціонерному товариству «Альфа-Банк» у задоволенні вказаних позовних вимог.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором від 06 вересня 2017 року № 500615523 у розмірі 56 676 гривень 96 копійок, що складається з: 49 588 гривень - заборгованість за кредитом, 4 288 гривень 96 копійок - заборгованість за відсотками, 2 800 гривень - штраф, а також судового збору у розмірі 4 823 гривні 47 копійок та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 )судові витрати: за сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 288 гривень 30 копійок та на професійну правничу допомогу у розмірі 942 гривні 50 копійок, а всього 1 230 (одну тисячу двісті тридцять) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк