У Х В А Л А

11 червня 2020 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Яковлева Д.О.

при секретарі - Шейко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кривозуб О.С. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2019 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , який мешкає за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування подання зазначив, що у Бабушкінському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист по справі 200/20834/16-ц виданий 27.03.2018 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу у загальному розмірі 17176,04 грн. 01.04.2018 року було відкрито виконавче провадження та направлено на вказану у виконавчому документі адресу виклик державного виконавця. Однак рішення суду боржником у наданий строк самостійно виконано не було. Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що у боржника відсутні кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах. Під час примусового виконання зазначеного виконавчого документу, державним виконавцем неодноразово здійснювався вихід за місцем проживання боржника та жодного разу двері оселі відчинено не було, про що було складено акт. У зв`язку із чим державний виконавець вже тривалий час не може здійснити перевірку майнового стану боржника та скласти акт опису й арешту майна боржника (рухомого та нерухомого) та в подальшому задовольнити вимоги стягувача за рахунок реалізації описаного й арештованого майна боржника.

Після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями відповідно до розпорядження керівника апарату суду № 111 від 18 березня 2020 року, 20 березня 2020 року головуючим суддею у цій справі визначений суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Яковлев Д. О.

Розглянувши матеріали подання та матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 суму боргу 17176грн. 04 коп. з яких 7900 грн. сума основного боргу, 300 грн. штраф, 1076 грн. 04 коп. сума нарахованих 24% річних, 7900 грн. пеня, а також судові витрати у розмірі 551,21 грн. (а.с.36-38)

01 квітня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56065313 з примусового виконання виконавчого листа 200/20834/16-ц, який виданий 27.03.2018 року.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУМВС УДМС України в Дніпропетровській області (повідомлення від 15.02.2019 року) боржник значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 56), що підтверджується відповіддю директора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР №12/5-630 від 04.04.2019 року. (а.с.60)

Згідно з Актом приватного виконавця від 20 листопада 2019 боржник був відсутній за адресою вказаною у виконавчому документі, доступу до житлового приміщення надано не було, а тому встановити майновий стан виявилося не можливим (а.с. 58).

Згідно з ч. 1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено зобов`язання виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Наведена норма законодавства передбачає можливість примусового проникнення до житла чи іншого володіння не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Тобто обмеження права на недоторканість житла чи іншого володіння особи можливе виключно на підставі вмотивованого судового рішення.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

У ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року проголошено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що за цією статтею Конвенції держава виконає свої зобов`язання не тільки, якщо просто утримається від дій, що ці права порушують, а і за умови, що буде діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

Відповідно до п.2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших осіб, забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якою встановлено межі застосування обмежень прав, обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайньою мірою з усіх заходів, що можуть бути застосовані для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи. Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску державного виконавця.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Також, згідно ч. 1ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Зазначене дає підстави для висновку, що до подання приватного виконавця мають бути долучені копії належним чином завіреного поштового повідомлення про вручення боржникові копії постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена боржнику на адресу, зазначену у виконавчому документі, або конверта з копією цієї постанови, який повернувся на адресу державного виконавця з певною відміткою поштового відділення (адресат за цією адресою не проживає, не знайдений, по закінченні терміну зберігання тощо).

Право приватного виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань.

Для цього, перш за все, є необхідним встановити факт обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження та необхідності вчинення дій щодо виконання виконавчого документа.

В матеріалах справи та подання державного виконавця відсутня інформація щодо направлення боржникові постанови про відкриття виконавчого провадження,а також вимоги про надання доступу до житлового приміщення з метою перевірки майнового стану боржника, яка була надіслана боржникові для відома та її виконання.

Належних доказів отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, підтвердження отримання боржником вимоги щодо надання доступу до житлового приміщення з метою перевірки майнового стану боржника та здійснення виконавчих дій, приватним виконавцем надано не було.

Судом встановлено, що матеріали подання не містять доказів, які підтверджують, що за боржником зареєстроване право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак, суд позбавлений можливості вирішити витання про примусове проникнення до житла.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відсутні будь-які докази того, що боржник перешкоджає вільному доступу державного виконавця до свого житла. Із долученого до подання акту від 20 листопада 2019 не вбачається часу проведення виконавчих дій, які могли проводитись у час перебування боржника на роботі, лікуванні, у відпустці, він складений без залучення понятих, а тому не може вважатися належним і допустимим доказом для надання дозволу на примусове проникнення в житло боржника.

Дані обставини, у своїй сукупності не можуть бути безумовними доказами ухилення боржника від виконання рішення суду.

Крім того, приватним виконавцем не наведено даних на підтвердження того, що в квартирі, до якої потрібно здійснити примусове проникнення, знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Відтак твердження виконавця про те, що боржник навмисно не надає приватному виконавцю доступ до даного домоволодіння суд вважає необґрунтованим.

За таких обставин, приватним виконавцем не подано беззаперечних відомостей про перешкоджання боржником здійсненню виконавчих дій, і надання дозволу на примусове проникнення до житла за цією адресою може призвести до суттєвих порушень майнових прав інших осіб, тому у задоволенні подання необхідно відмовити.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив відсутність достатніх підстав для задоволення подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, яке є крайнім заходом при проведенні виконавчих дій, і може застосовуватися лише у тих обставинах, коли приватний виконавець вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання судового рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.5,18,28 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.4,76-81,95,247,258-260,263,439 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кривозуб О.С. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Апеляційна скарга подається протягом 15днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Повна ухвала суду складена і підписана 11 червня 2020 року.

Суддя Д.О. Яковлев