Дата документу 31.03.2020
Справа № 334/4203/19
Провадження № 2/334/807/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

31 березня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лапі М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 11.12.2015 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4654,31 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобов`язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, станом на 13.05.2019 року виникла заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 14771,73 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 4039,75 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 1937,84 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 5655,65 грн.; а також штрафів відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 3138,49 грн.

У зв`язку з викладеним позивач, просить стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти проголошення заочного рішення.

Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не подав, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно, належним чином, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

11.12.2015 року між Публічним Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», яке згідно Наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року змінило зазву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт без номеру, на підставі якої відповідач отримав грошові кошти в розмірі 4654,31 грн., строком на 24 місяців, а саме з 11.12.2015 року по 31.12.2017 року у вигляді встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, зі сплатою процентів в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в Заяві, Умовах та правилах строки.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним 11.12.2015 року Генеральна угода з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також «Тарифами банку», складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача в угоді.

На підтвердження умов кредитування, позивачем надано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 16.12.2005 року (Договір №1), Генеральну угоду від 11.12.2015 року та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256.

У п. 1.1. Генеральної угоди Сторони погодили за Договором №1 зменшити розмір заборгованості, яка виникла з дати надання позичальнику кредиту.

Відповідно до п. 1.1.2 Генеральної угоди, заборгованість за Договором №1 з дати підписання Генеральної угоди становить 4670,68 грн., а дата кінцевого погашення заборгованості за Договором №1 31.12.2017 року (п. 1.1.3).

Відповідно до п.2.1 Генеральної угоди, Банком надано позичальнику строковий кредит в сумі 4654,31 грн., на строк 24 місяці, з 11.12.2015 року по 31.12.2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі потреби в сумі 4654,31 грн., в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у зазначені в заяві та Умовах і Правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється наступним шляхом: починаючи з «01» по «25» число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячній платіж) в сумі 232,90 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, процентами та іншими витратами згідно з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31.12.2017 року.

Відповідно до наданого банком розрахунку, розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 11.12.2015 року станом на 13.05.2019 року становить 14771,73 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 4039,75 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 1937,84 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 5655,65 грн.; а також штрафів відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 3138,49 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Виходячи з положень ст.ст. 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, зобов`язання за договором, в тому числі за договором кредиту, за яким кредитор надає кошти, а позичальник зобов`язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов`язковими для виконання сторонами, мають виконуватися належним чином.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, а також пеню і штраф за несвоєчасну сплату кредиту.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Генеральна угода від 11.12.2015 року була підписана сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, а також досягли згоди з усіх істотних умов договорів, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу, оскільки умовами Генеральної угоди було передбачено погашення наявності заборгованості, шляхом внесення позичальником щомісячних платежів у розмірі 232,90 грн. у період з 11.12.2015 року по 31.12.2017 року.

Ураховуючи, що Генеральна угода підписана особисто ОСОБА_1 , вищевказані умови кредитування вважаються узгодженими сторонами та мають виконуватись позичальником належним чином. Оскільки відповідач не виконував умови договору, утворилась заборгованість, у зв`язку з чим у позивача виникло право вимагати захисту своїх прав через суд.

Щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом слід зазначити наступне.

Розмір та порядок сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1,5 % на місяць на залишок заборгованості, як зазначено вище, передбачено пунктом 2.1 Генеральної угоди.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на наведене відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Оскільки пунктом 2.1 Генеральної угоди передбачено строк кредитування з 11.12.2015 року по 31.12.2017 року, Банк набув право на отримання процентів в межах строку дії Генеральної угоди, тобто з 11.12.2015 року по 31.12.2017 року, що за розрахунком позивача, який не спростований відповідачем, складає 1355,00 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом за період з 01.01.2018 року по 13.05. 2019 року задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Окрім того, у п. 2.2 Генеральної угоди сторони погодили сплату штрафу у розмірі 3138,49 грн. в разі допущення позичальником прострочення заборгованості.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті3 ЦК України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша стаття627 ЦК України).

За змістом статті549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, з урахуванням домовленості сторін, з ОСОБА_1 , підлягає стягненню штраф розмірі 3138,49 грн. на підставі п. 2.2. Генеральної угоди.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог щодо стягнення заявленої суми пені, суд дійшов наступного висновку.

Підпунктом 2.8 п. 2 Генеральної угоди, встановлено, що при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, останній повинен сплатити Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах надання банківських послуг (далі Умов), за кожний день прострочення (а.с. 8).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині пені, її розмірі порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Генеральною угодою від 11.12.2015, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в КБ «ПриватБанку»,затверджених наказом від 06березня2010року №СП-2010-256 та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт.

Підпунктом 1.1.5.25 п. 1.1.1 Умов, встановлено застосування пені за несвоєчасну сплату кожного грошового зобов`язання, передбаченого Договором та Умовами, у розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожний день прострочення (а.с. 19).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила, а також тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду від 11.12.2015 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Отже, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов та Правил, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така правова позиція відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, в Генеральній угоді від 11.12.2015 року розмір та порядок сплати пені не визначено, а Позивачем під час розгляду справи в суді не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення пені, з огляду на що, суд приходить до висновку, що вимоги Банка про стягнення з ОСОБА_1 пені у розмірі 5655,65 грн. не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевказане, та зважаючи на той факт, що на час розгляду справи ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, має невиконані перед позивачем зобов`язання за Генеральною угодою, суд дійшов висновку, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 8533,24 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 4039,75 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом межах дії договору з 11.12.2015 року по 31.12.2017 року у розмірі 1355,00 грн. та штрафів відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у розмірі 3138,49 грн.

В задоволенні інших вимог слід відмовити з вищенаведених підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1109,76 грн. (пропорційно задоволеним вимогам).

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 76-81, 89, 141, 280-284 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» (рах. № НОМЕР_2 МФО № 305299, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 11.12.2015 року в розмірі 8533,24 грн.(вісім тисяч п`ятсот тридцять три гривні 24 коп.), яка складається з: заборгованості за кредитом 4039,75 грн.(чотири тисячі тридцять дев`ять гривень 75 коп.), заборгованості по відсоткам за користування кредитом межах дії договору з 11.12.2015 року по 31.12.2017 року у розмірі 1355,00 грн. (одна тисяча триста п`ятдесят п`ять гривень 00 коп.) та штрафів відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у розмірі 3138,49 грн. (три тисячі сто тридцять вісім гривень 49 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» (рах. № НОМЕР_2 МФО № 305299, ) судові витрати в розмірі 1109,76 грн. (одна тисяча сто дев`ять гривень 76 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.