САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 725/1208/20
Провадження №2/726/191/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2020 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарі Біднові Д.С., за участі представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника відповідачів ОСОБА_3 , відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про вислення без надання іншого житлового приміщення,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про вислення без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позову вказує, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Разом зі ним в цьому будинку зареєстровано ще дев`ять осіб. Фактично в даному будинку, проживає він, його дружина ОСОБА_7 , його донька відповідачка - ОСОБА_4 , та чоловік доньки відповідач - ОСОБА_5 та їх неповнолітня дитина.

Вказує на те, що відповідачі - його донька та її чоловік в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймають, чим завдають значних матеріальних збитків.

Посилається на те, що відповідачі вчиняють сварки та скандали, що негативно впливає на всіх членів сім`ї, нехтують правилами соціального співжиття, перешкоджають їм з дружиною у доступі до кухні, через що вони часто позбавлені змоги нормально харчуватись.

Крім цього вказує на те, що 14.06.2019 року його внук ОСОБА_8 став свідком знущань відповідачів над ним та його дружиною ОСОБА_7 , через що він звернувся до Садгірського відділення поліції Чернівецького відділу поліції. Його дружина ОСОБА_7 також неодноразово зверталась до органів поліції з проханням прийняти міри щодо психологічного насильства, яке систематично вчиняють над ними відповідачі, що унеможливлює спокійне співіснування в одному просторі. Вказує на те, що численні звернення до органів поліції не дали ніякого результату і домашнє насильство так і продовжується у їхньому домі. На його прохання переїхати проживати в інше житло відповідачі відмовляють, а тому він змушений подати до суду позовну заяву про виселення відповідачів, адже спільне проживання порушує його право на спокійне життя, завдає йому та його дружині моральних страждань.

Просить виселити відповідачів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 без надання останнім іншого житлового приміщення. Питання щодо виселення їх неповнолітньої дитини позивачем не ставиться.

У судовому засіданні позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та надали суду пояснення згідно позовних вимог.

В судовому засіданні відповідачі та їх представник ОСОБА_3 , просили відмовити у задоволені позовних вимог, представник подав до суду відзив на позовну заяву в якому вказує на те, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у п.2 ст.8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Вказує, що позивач у своєму позові зазначає про те, що відповідачі постійно вчиняють сварки та скандали, що негативно впливає на всіх членів сім`ї, нехтують правилами соціального співжиття, перешкоджають у доступі до кухні, через що позивач із дружиною часто позбавлені змоги нормально харчуватися, однак жодних підтверджуючих документів, щодо скоєння відповідачами домашнього насильства відносно будь-кого з членів сім`ї до позовної заяви не долучено, а додані до позовної заяви рапорти та пояснення не підтверджують жодну із обставин вказаних у позові. Також вказував на те, що не надано жодних доказів того, що відповідачі використовують жиле приміщення не за призначенням, або руйнують чи псують його. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.07.2020 року за ОСОБА_4 жодного нерухомого майна не зареєстровано.

Заслухавши учасників процесу, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона дружина позивача та мати відповідачки, зазначила що ніякої допомоги від відповідачів вони з чоловіком не отримують, виникають постійні сварки з відповідачами. Також вказала на те, що вона та позивач не сплачують комунальні платежі, але дрова на зиму купляє за свої кошти.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він онук позивача, часто приїздив в гості до них, позивач з дружиною розповідали йому, що постійно сваряться з відповідачами через побутові питання, будинок потребує ремонту. Вказув на те, що позивач лежачий тому їм потрібна допомога, і він змушений допомагати, проте йому складно туди їздити. Також вказував на те, що він був очевидцем сварки, через те що відповідачі відмовлялися винести відро. Також пояснив, що дід його попросив щоб він допоміг із зверненням до суду, оскільки вони хочуть пожити самі. Відповідачі хотіли щоб будинок їм залишився, а тепер він там живе.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона колишня дівчина онука позивача ОСОБА_9 , вказала на те, що коли її колишній хлопець перебував за межами України, вона за його проханням привозила ліки та продукти позивачу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який є другом онука позивача ОСОБА_12 пояснив, що купляв бабусі свого друга медикаменти і привозов.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона сусідка сторін по справі, сторони по справі 45 років разом проживали разом, потім 20 років проживали з іншою дочкою, яка зараз в Італії. Зазначила що вона голова будинкового комітету на прохання відповідача робила ремонт в їх будинку, вони всі часто зустрічаються та ніяких сварок вона ніколи не бачила і не чула між сторонами. В загальному показала, що сторони мирно та дружньо живуть.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності га нерухоме майно №17952471 від 18.02.2014 року земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :58:001:1019 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,1 га належить позивачу ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 182689117, який сформований 27.09.2019 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101 номер запису про право власності 33422543, зареєстровано право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що згідно довідки про результати звернення ОСОБА_8 відсутні ознаки кримінального правопорушення передбаченого особливою частиною КК України. Із сторонами була проведена профілактична бесіда з приводу недопущення вчинення протиправних дій.

В судовому засіданні судом встановлено, що відсутні докази притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності, також відсутні відомості про складання протоколів про адміністратине правопорушення .

Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.07.2020 року за ОСОБА_14 жодного нерухомого майна не зареєстровано.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявні квитанції про сплату комунальних послуг спірного житла відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч.1, 3 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до вимог ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку,передбачених законом.

Відповідно до вимог ст.157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 7. Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; у разі для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту.

Виселення громадян без надання іншого житлового приміщення можливе лише на підставі ст. 116 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до якої - якщо наймач, члени його сім ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують або псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших мешкання з ними в одній квартирі або в одному будинку, а заходи запобігання і суспільного впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших зацікавлених осіб здійснюється без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Доказів тому, що відповідачі систематично руйнують або псують жиле приміщення, використовують його не за призначенням, систематично порушують правила співжиття, що робить неможливим для інших мешкання з ними в одній квартирі або в одному будинку, а заходи запобігання і суспільного впливу виявилися безрезультатними, до суду не надано.

Крім цього суд оцінює критично покази свідків ОСОБА_7 ОСОБА_9 , оскільки вони є родичами сторін по справі, обставини викладені у позові не знайшли свого підтвердження в показах свідків, а свідок ОСОБА_13 взагалі спростувала наявність будь-якого конфлікту, з її показів сторони мирно та дружньо живуть.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Таким чином, на думку суду, відповідачі мають право користуватись будинком, що по АДРЕСА_1 , і підстав для їх виселення з вказаного помешкання суд не знаходить.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У позові ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про вислення без надання іншого житлового приміщення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення виготовлено у повному обсязі 28.12.2020р.

Головуючий суддя Л. В. Байцар