ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/1085/16-ц
провадження № 4-с/691/9/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 рокум. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області в складі судді Синиці Л.П., за участі секретаря судових засідань Тараненко І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище, Черкаської області, скаргу ОСОБА_1 на дії заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Іщенко М.В.,

ВСТАНОВИВ:

08.10.2020 боржник ОСОБА_1 в порядку ст.448 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою на неправомірність дій начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Іщенко М.В. щодо передачі матеріалів виконавчих проваджень № 61659795, № 60643943 та скасування постанови від 29.09.2020 року.

В обґрунтування зазначає, що 28 грудня 2018 року Городищенським районним судом Черкаської області у цивільній справі 691/1085/16-ц на користь ПАТ КБ "Приватбанк" м. Дніпро стягнуто заборгованість за кредитним договором CSR0G від 02 квітня 2008 року в розмірі 85 266 (вісімдесят п`ять тисяч двісті шістдесят шість) грн. 55 коп. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 02.04.2019 року зазначене рішення суду першої інстанції змінене та скасоване в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором CSR0G від 02 квітня 2008 року і стягненні судових витрат, внаслідок чого сума заборгованості зменшилася до 65600,78 гривень. На підставі даного судового рішення Городищенським судом Черкаської області, у цивільній справі 691/1085/16-ц видано виконавчий документ, який направлено на примусове виконання до Городищенського відділу ВДВС. 06 жовтня 2020 року отримав постанову начальника управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Іщенко М.В. про передачу вказаного виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), в якій не зазначено навіть підстав передачі виконавчого провадження та обставин, які ускладнюють виконання рішення. Більше того, з отриманої постанови, дізнався про наявність ще одного виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого напису № 1678, виданого 17.10.2018 року придатним нотаріусом Бондар І.М. про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить йому на праві власності. В оскаржуваній постанові підстави для передачі виконавчого провадження не зазначені. Проживає у м. Городище Черкаської області та перебуває на обліку у Головному управлінні пенсійного фонду в Україні в Черкаській області (Городищенське відділення), куди посадова особа ДВС може направити виконавчий документ для здійснення стягнення та виконання судового рішення. Про наявність виконавчого напису № 1678, виданого 17.10.2018 року приватним нотаріусом Бондар Т.М. про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить йому на праві власності взагалі невідомо та ніколи і не був стороною іпотечного договору. Інших підстав необхідності передачі виконавчого провадження не вказано та на його думку не існує.

17.12.2020 року на адресу суду надійшов відзив (заперечення) представника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_2 , на скаргу, зазначає, що на виконанні у Городищенському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебували виконавчі провадження № № 61659795, 60643943 відносно боржника ОСОБА_1 .. До Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов лист заступника директора Черкаського ГРУ АТ КБ "Приватбанк" Зборовської С.Є. щодо прийняття рішення про передачу з одного органу державної виконавчої служби до іншого виконавчих проваджень про стягнення заборгованості на користь АТ КБ "Приватбанк". На виконанні в Городищенському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувають виконавчі провадження №№ 61659795, 60643943 відносно боржника ОСОБА_1 .. Так, в Городищенському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) по штату три державних виконавці, в тому числі начальник відділу. Однак, уже майже рік у відділі всі посади державних виконавців вакантні. Обов`язки начальника відділу виконує державний виконавець Звенигородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткаченко А.В.. Враховуючи вказані обставини, протягом тривалого часу жодні дії по виконаним провадженням №№ 61659795, 60643943 відносно боржника ОСОБА_1 не здійснюються. Тому представник стягувача звернувся до начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо передачі їх до іншого відділу. Компетенція відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) поширюється на всю Черкаську область. У їх випадку обставини, що ускладнюють виконання рішення, а саме відсутність державних виконавців у Городишенському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Позивачем взагалі не розкрито питання порушених прав. Не зрозуміло, яким чином передача виконавчих проваджень з одного відділу в інший впливають на його права. ОСОБА_1 має заборгованість відповідно до рішення апеляційного суду Черкаської області № 691/1085/16-ц від 20.06.2019 та відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Бондар І.М. № 1678 від 17.10.2018. Жодних дій, спрямованих на виконання вказаних рішень ОСОБА_1 не вживає. Вважають, що відповідачем доведено правомірність винесення постанови про передачу матеріалів виконавчого провадження. Оцінка правомірності дій державного виконавця проводиться саме станом на момент здійснення такої дії, а не у зв`язку із подальшими подіями у виконавчому провадженні.

До судового засідання 23.12.2020 року сторони не з`явилися.

Представник скаржника ОСОБА_3 , висловилася в попередньому судовому засіданні 18.12.2020 року, скаргу підтримали та просили її задовольнити, з наведених в ній підстав.

Заступник начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Іщенко М.В. не з`явився, повідомлявся належним чином, що підтверджено матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч.2 ст.450, ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 61659795 та №60643943, вважає необхідним в задоволенні скарги відмовити виходячи з такого.

За нормами ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною другою статті 451 ЦПК України передбачено, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII, виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Судом встановлено, що 17.10.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Миколаївною видано виконавчий напис № 1678, яким пропонує звернути стягнення на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , яка є майновим поручителем ОСОБА_1 , на підставі договору іпотеки CSR0GА від 04 квітня 2008 року. На підставі заяви представника АТ КБ "ПриватБанк" 26.03.2020 року в.о. начальником Городищенського районного відділу ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Мельниченко Наталією Олегівною, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61659795, щодо виконання виконавчого напису № 1678 від 17.10.2018 року.

29.09.2020 року постановою заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Іщенко М.В., виконавче провадження № 61659795 передано з Городищенського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), у зв`язку з надходженням листа заступника директора Черкаського ГРУ АТ КБ "ПриватБанк" Зборовської С.Є., щодо прийняття рішення про передачу виконавчих проваджень.

28 грудня 2018 року Городищенським районним судом Черкаської області у цивільній справі 691/1085/16-ц на користь ПАТ КБ "Приватбанк" м. Дніпро стягнуто заборгованість за кредитним договором CSR0G від 02 квітня 2008 року в розмірі 85 266 (вісімдесят п`ять тисяч двісті шістдесят шість) грн. 55 коп.. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 02.04.2019 року зазначене рішення суду першої інстанції змінене та скасоване в частині стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором CSR0G від 02 квітня 2008 року і стягненні судових витрат, внаслідок чого сума заборгованості зменшилася до 65660,78 гривень. На підставі даного судового рішення Городищенським судом Черкаської області, у цивільній справі 691/1085/16-ц видано виконавчий документ, який направлено на примусове виконання до Городищенського відділу ВДВС. 21.11.2019 року за заявою представника ПАТ КБ "ПриватБанк" відкрито виконавче провадження № 60643943 про стягнення з ОСОБА_1 (скаржника) заборгованості в сумі 65660,78 грн..

29.09.2020 року постановою заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Іщенко М.В., виконавче провадження № 60643943 передано з Городищенського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), у зв`язку з надходженням листа заступника директора Черкаського ГРУ АТ КБ "ПриватБанк" Зборовської С.Є., щодо прийняття рішення про передачу виконавчих проваджень. 16.10.2020 року в.о. начальника відділу Городищенського районного відділу ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Ткаченко А.В. винесено постанову про передачу виконавчого провадження № 60643943 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Права та обовязки виконавця передбачені у статті 18 Закону № 1404-VII.

Згідно зі статтею 7 Закону № 1403-VIII державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Стаття 25 ЗУ "Про виконавче провадження" визначає особливості підвідомчості виконавчих проваджень органам державної виконавчої служби та утворення виконавчих груп. Зокрема, ч. 3 цієї статті передбачено, що у разі відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби, утворення виконавчої групи, якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного органу державної виконавчої служби до іншого.

Аналогічне міститься у п.5 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012р. № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012р. за № 489/20802.

Передача виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України (ч.4 ст.25 Закону № 1404-VIII).

Тобто, Закон України "Про виконавче провадження" наділяє орган державної виконавчої служби дискреційними повноваженнями щодо передачі виконавчих проваджень, перелік обставин яких не є вичерпним.

Відповідно до п.1 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012р. № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012р. за № 489/20802, державний виконавець зобовязаний не пізніше наступного робочого дня з дня надходження постанови, зазначеної у абзаці третьому цього пункту, винести постанову про передачу виконавчого документа та направити виконавчий документ до відповідного органу державної виконавчої служби, а згідно п.2 Інструкції, виконавець, якому передано виконавчий документ, виносить постанову про прийняття до виконання виконавчого документа не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа.

З матеріалів справи (виконавчого провадження) вбачається, що наявні інші обставини, що ускладнювали виконання рішення, а саме відсутність державних виконавців у Городишенському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Враховуючи вказані обставини, протягом тривалого часу жодні дії по виконавчим провадженням № 61659795, № 60643943 відносно боржника ОСОБА_1 не здійснювалися. Відповідно представник стягувача звернувся до начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо передачі їх до іншого відділу.

Згідно ч.5 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою стягувача виконавчий документ може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю. Про передачу (прийняття до виконання) виконавчого документа виконавець виносить постанову.

Відповідно до п. 1.6 наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи проектів нормативно-правових актів" № 1380/5 від 23.06.2010 дискреційні повноваження - сукупність прав та обовязків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Тобто, здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

При цьому, як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № К (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

07.07.1997 року Верховною Радою України прийнято закон України за N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", які відповідно до положень статті 9 Конституції України стали частиною національного законодавства України.

Положеннями статті 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року за № 3477-1V, Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року та практику Європейського суду з прав людини визнано джерелом права в Україні та покладено на суди обовязок при здійсненні судочинства застосовувати у своїх рішеннях тлумачення Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, які надані Європейським судом з прав людини.

Так, в рішенні Європейського суду "Пономарьов проти України" зазначено, що існування заборгованості, підтверджене обовязковим та такими, що підлягають виконанню, рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України (частина четверта статті 25 Закону № 1404-VIII), та Закон наділяє орган державної виконавчої служби дискреційними повноваженнями щодо передачі виконавчих проваджень, перелік обставин яких не є вичерпним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року, справа № 657/233/14-ц).

Доказів на спростування заперечень представника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_2 щодо наявності підстав для передачі виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 , не надано.

Скаржник ОСОБА_1 має заборгованість відповідно до рішення Апеляційного суду Черкаської області № 691/1085/16-ц від 20.06.2019 та відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Бондар І.М. № 1678 від 17.10.2018, однак як вбачається з матеріалів виконавчих проваджень, жодних дій, спрямованих на виконання вказаних рішень не вживає.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2012 від 25.04.2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії").

Держава зобовязана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення у справі "Фуклев проти України" від 07.06.2005).

Саме на державу покладається обовязок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п.1 ст.6 Конвенції. Сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії").

Оскільки п.1 ст.6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Дослідивши в сукупності з матеріалами справи, заперечення представника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мацак (Фесенко) Я.М. щодо відповідності дій заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Іщенко М.В., як Закону України "Про виконавче провадження", так і Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, суд не вбачає, що оскаржувані дії (постанова від 29.09.2020) є не правомірною та передача виконавчих проваджень на виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) жодним чином не порушує прав боржника ОСОБА_1 ..

Таким чином, під час розгляду скарги судом не встановлено жодних порушень, з боку заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Іщенко М.В. при винесенні постанови про передачу матеріалів виконавчих проваджень № 61659795, № 60643943, а тому в задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

Доказів понесення сторонами витрат, повязаних з розглядом справи, суду не надано, а тому ці витрати не відшкодовуються відповідно до ст.452 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 24, 25 Закону України "Про виконавче провадження", розділом V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012р. № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012р. за № 489/20802, ст. ст.76-81, ч. 2 ст. 247, ст.ст.260, 353, 447, 448, 450, 451, 452 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Іщенко М.В., відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом пятнадцяти днів до Черкаського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л. П. Синиця