1Справа № 332/1246/19 2/335/746/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення заробітної плати, належних сум у зв`язку зі звільненням, середнього заробітку за невиплачену в строк заробітну плату, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати,

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (АТ «ЗАлК) про стягнення заробітної плати, належних сум у зв`язку зі звільненням, середнього заробітку за невиплачену в строк заробітну плату, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати,

В обґрунтування позову зазначивши, що наказом № ЗАлК-19-П025/02а від 04.03.2019 року її було звільнено 04.03.2019 року з посади заступника генерального директора з правових питань підрозділу підпорядкування генерального директора на підставі п.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору.

Також, наказом № ЗАлК-19-П026/02а від 04.03.2019 року її було звільнено 04.03.2019 року з посади адвоката юридичного відділу підрозділу підпорядкування генерального директора на підставі п.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору.

Проте, в порушення ст.47 та 116 КЗпП України, жодного розрахунку з нею проведено не було.

Листом від 22.03.2019 року вона зверталась до відповідача з заявою про видачу довідки про заборгованість з усіх належних їй виплат та компенсацій, однак розрахунок так і не отримала.

Разом з цим, позивач зазначає про те, що відповідно до розрахункового листка за лютий 2019 року станом на 01.03.2019 року за підприємством рахувалася заборгованість з виплати їй заробітної плати у розмірі 67 045,78 грн.. Оскільки 04 березня 2019 року був останнім робочим днем позивача, однак у зв`язку з неотриманням довідки про наявність заборгованості, відсутності розрахункового листа за березень 2019, позивачем було надано свій розрахунок заборгованості з виплати заробітної плати за березень, відповідно до якого заборгованість з виплати заробітної плати за березень 2019 року становить 2 567,89 грн.

Також, позивач зазначає про те, що оскільки її було звільнено з займаних посад за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов трудового та колективного договорів, тобто на підставі п.3 ст.38 КЗпП України, а тому відповідно до ст. 44 КЗпП України вона має право на отримання вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.44 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати позивач зазначає, що з відповідача на її користь підлягає стягненню сума вихідної допомоги у розмірі 100 122,33 грн. у тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі що становлять 19 523,85 грн.

Крім того, відповідно до наказу № ЗАлК-19-П025/02а від 04.03.2019 року станом на день звільнення з посади заступника генерального директора з правових питань підрозділу підпорядкування генерального директора компенсації за невикористану відпустку підлягало 57,79 календарних днів. Отже сума що підлягає компенсації становить 66 757,01 грн. в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі.

Відповідно до наказу №ЗАлК-19-П026/02а від 04.03.2019 року станом на день звільнення з посади адвокат підрозділу підпорядкування генерального директора компенсації за невикористану відпустку підлягало 0,21 календарних днів, що виходячи з середньоденного заробітку становить 3,33 грн. в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі.

Однак, зазначені грошові кошти відповідачем виплачені не були.

Також, позивач зазначає про те, що відповідно до ст.117 КЗпП України має право на отримання від відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Крім того, позивач зазначає про те, що внаслідок наявності зведеного виконавчого провадження відносно боржника - АТ «ЗАлК» на суму понад 80 мільйонів гривень, на розрахункові рахунки комбінату постановою державного виконавця від 09.08.2017 року було накладено арешт проте, у березні 2019 року підприємством було відкрито новий рахунок в банку, який значиться за відокремленим підрозділом АТ «ЗАлК» - Придніпровське виробниче управління Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», через який підприємство і здійснює виплату заробітної плати працівникам.

Позивач неодноразово збільшувала позовні вимоги. Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 27.08.2019 року позивач просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» у тому числі з його відокремленого структурного підрозділу - Придніпровське виробниче управління Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на її користь:

заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2018 року по березень 2019 року у загальному розмірі 69 613,67 грн. за вирахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів;

компенсацію за невикористані дні відпустки у загальному розмірі 66 760,34 грн. в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі що становлять 13 618,27 грн.;

вихідну допомогу у розмірі 100 122,33 грн., в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі що становлять 19 523,85 грн.;

середній заробіток за час затримки виплати належних їй виплат з дати звільнення по 20 січня року у розмірі 356 534,19 грн. в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі у розмірі 67 741,50 грн.;

середній заробіток за час затримки виплати належних їй виплат по день фактичного розрахунку;

компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифи на послуги з грудня 2018 року по 01.12.2019 року у розмірі 7 142,19 грн.;

судові витрати у розмірі 18 043,75 грн., які складаються з 2 059,55 грн. - судовий збір за подання позову, 384,20 грн. - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, 15 600,00 грн. - правнича допомога.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження.

21 травня 2019 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено про те, що позовні вимоги підлягають часткову задоволенню з наступних підстав.

Щодо доводів позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 69 613,67 грн., яка підлягала сплаті ОСОБА_1 під час звільнення, то відповідач частково погоджується з цією вимогою, проте вважає що вона є завищеною на 0,93 грн.

Щодо розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки, то він виконаний частково невірно, а загальна сума компенсації за невикористані дні відпустки складає 40 144, 89 грн. (розрахунок додається).

Щодо стягнення вихідної допомоги в порядку ст. 44 КЗпП України в розмірі тримісячного середнього заробітку, то її розмір повинен становити 86 502, 52 грн., згідно наступного розрахунку: річний фонд робочого часу 250 днів, 250 : 12 = 20, 83 середня кількість робочих днів на місяць. 1 719, 58 (середньоденна зарплата ОСОБА_1 ) х 20, 83 х 3 міс. - 107 456, 5 грн. - 19,5%= 86 502,52 грн.

Позов в частині стягнення середньої заробітної плати з дня звільнення по день фактичного розрахунку та відносно стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати задоволенню не підлягають, оскільки у затримці розрахунку відсутня вина роботодавця, оскільки така затримка виникла у наслідок накладення на коти підприємства арешту, який досі не знятий.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову від 08.04.2019 року залишено без розгляду, уточнену заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

10 червня 2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву у якій позивач зазначає про те, що відповідач частково погодившись с розрахунками позивача по заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпустки та навівши свої розрахунки не зазначив що у розрахунку позивача зроблено невірно.

Заперечення відповідача щодо стягнення середнього заробітку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, оскільки на рахунки відповідача накладено арешт, не заслуговують на увагу, виходячи з того, що відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає про те, що відповідачем було відкрито новий рахунок у банку для можливості проводити розрахунки з виплати заробітної плати працівникам підприємства та зі звільненими працівниками.

У зв`язку з чим, просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2019 року справу за територіальною підсудністю було направлено до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2019 року справу було прийнято до провадження.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2020 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання.

У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідно ст. 247 ЦПК України, у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», що підтверджується копією трудової книжки (т.1 а.с. 14-15).

Наказами № ЗАлК-19-П025/02а та № ЗАлК-19-П026/02а від 04.03.2019 року ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника генерального директора з правових питань підрозділу підпорядкування генерального директора та з посади адвоката юридичного відділу підрозділу підпорядкування генерального директора на підставі п.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору (т.1 а.с.12-13).

Згідно ст. 43 Конституції України, право на одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, і це не оспорюється представником відповідача, що на час звільнення ОСОБА_1 відповідач не провів з нею розрахунок.

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, заборгованість по заробітній платі АТ «ЗАлК» перед ОСОБА_1 на дату звільнення, становить за вирахуванням податків - 69 613,67 грн., яка складається з 67 045,78 грн. (заробітна плата за січень та за лютий 2020 року) та 2 567,89 грн. (заробітна плата на березень).

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України , доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заперечення відповідача про те, що позивачем не вірно зроблено розрахунок заборгованості, який перевищує заборгованість, яку визнає відповідач на 0,93 грн., не заслуговує на увагу, оскільки відповідачем не було надано на спростування розрахунку позивача, а ні довідку про розмір заборгованості, а ні розрахунок заборгованості.

Разом з цим, 27.02.2020 року відповідачем до суду були надані письмові пояснення, відповідно до яких, АТ «ЗАлК» було виплачено наступні грошові кошти ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості з заробітної плати, а саме: 24.05.2019 року - 1 000,00 грн., 31.07.2019 року - 400,00 грн., 29.08.2019 року - 400,00 грн., 13.11.2019 року - 11626,21 грн., а всього 13 426,21 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №880 від 24.05.2019 року, №1039 від 31.07.2019 року, №1145 від 29.08.2019 року, №1477 від 13.11.2019 року та реєстрами до них.

З урахуванням проведених виплат, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем, який підлягає стягненню становить 69 613,67 грн. - 13 426,21 грн. = 56 186,46 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 66 760,34 грн. в тому числі податки, збори та загальнообов`язкові платежі, що становлять 13 618,27 грн., суд виходить з наступного.

Статтею 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Так, відповідач не заперечує, що після звільнення позивача, належна до виплати сума компенсації за невикористані відпустки не виплачена, але між сторонами виник спір в частині суми цієї компенсації. Сторони надали суду свої розрахунки.

Для визначення розміру вказаної компенсації суд враховує Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

За змістом абз. 1 п.2 вказаного Порядку, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки.

Так, у наданому позивачем розрахунку ці вимоги не були враховані (т.1 а.с. 8), оскільки були враховані лише виплати за січень та лютий 2019 року.

Разом з цим, наданий відповідачем розрахунок, складено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, який суд бере до уваги та відповідно до якого компенсація за невикористані відпустки складає 49 869,43 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів виходячи з наступного.

Так, відповідно до розрахунку відповідача середньоденна заробітна плата позивача на посаді заступника генерального директора з правових питань підрозділу підпорядкування генерального директора становить 862,86 грн., а на посаді адвоката юридичного відділу підрозділу підпорядкування генерального директора - 22,62 грн.

Відповідно до наказів № ЗАлК-19-П025/02а від 04.03.2019 року кількість днів не використаної відпустки ОСОБА_1 за час роботи на посаді заступника генерального директора з правових питань підрозділу підпорядкування генерального директора становить 57,79 календарних днів, а відповідно до наказу № ЗАлК-19-П026/02а від 04.03.2019 року на посаді адвоката юридичного відділу підрозділу підпорядкування генерального директора - 0,21 календарних днів.

Отже, загальна сума компенсації за невикористані дні відпустки позивача становить: 862,86 грн. ? 57,79 календарних днів + 22,62 грн. ? 0,21 календарних днів. = 49 869,43 грн.

Крім того, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 була звільнена з займаних посад за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов трудового та колективного договорів, тобто на підставі п. 3 ст.38 КЗпП України, то згідно ст. 44 КЗпП України їй має бути виплачена вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Між сторонами виник спір в частині суми вихідної допомоги.

При розрахунку середньомісячної заробітної плати для визначення розміру вихідної допомоги суд курується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до аб.3 ч.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Разом з цим, ч.4 Порядку визначено які виплати не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати.

Так, у розрахунку позивача для обрахування середньомісячної заробітної плата були взяті виплати, у тому числі дотація на харчування, тарифна відпустка та заробітна плата на роботі за сумісництвом, які відповідно до п.п. з,ї абз 1 та абз. 2 ч.4 Порядку не враховуються.

Разом з тим, надана відповідачем довідка №13 від 14.05.2019 року про середню заробітну плату позивача зроблена відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року та береться судом до уваги.

Розраховуючи розмір вихідної допомоги передбаченої ст. 44 КЗпП України, суд бере наступні показники.

250 днів (річний фонд робочого часу) : 12 місяців = 20,83 середня кількість робочих днів на місяць.

Так, відповідно до довідки №13 від 14.05.2019 року, середньоденна заробітна плата позивача становить 1 719,58 грн. (т.1а.с.84).

Таким чином, розмір вихідної допомоги становить 1 719,58 грн. ? 20,83 робочі дні ? 3 місяці = 107 456,55 грн.

Крім того, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України).

Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.99 року N 13 постановив, що суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Посилання відповідача на відсутність коштів не виключає його відповідальності.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.

З огляду на наведене, доводи відповідача щодо несвоєчасної виплати нарахованої заробітної плати, а також всіх належних до виплати компенсацій при звільнені, які зводяться до того, що затримка розрахунку з позивачем допущена, у зв`язку із об`єктивними обставинами, внаслідок накладення державним виконавцем арешту на рахунки відповідача, тобто не з вини відповідача, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, на переконання суду є неспроможними.

З урахуванням зазначеного середній заробіток за час затримки виплати належних позивачу з дати звільнення до ухвалення рішення становить: 282 робочі дні ? 1 719,58 грн. (середньоденна заробітна плата) = 484 921,56 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплат по день фактичного розрахунку суд зазначає проте, що дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суд не може прийняти рішення на майбутнє. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що після проведення відповідачем з ним розрахунку він має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з моменту ухвалення даного рішення то день фактичного розрахунку.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі №359/10023/16-ц дійшов висновку, що суд має визначати суму середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення суми компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги з грудня 2018 року по 01.12.2019 року у розмірі 7 142,19 грн.

Так, відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари i тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з ч. 5ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

За правилами ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

З урахуванням зазначеного та враховуючи наданий позивачем розрахунок, який не було спростовано відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягаю задоволенню у повному обсязі.

Поряд з цим, суд зазначає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заявленої заборгованості шляхом стягнення з рахунків його відокремленого структурного підрозділу - Придніпровське виробниче управління ПАТ «ЗАлК», є необґрунтованими. Позивачем не наведено даних щодо перебування у трудових відносинах безпосередньо із зазначеним підрозділом відповідача. Крім того, порядок стягнення присуджених до стягнення сум за рішенням суду, яке набрало законної сили, тобто виконання судового рішення, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, така вимога позивача не підлягає задоволенню у повному обсязі, та присудженні до стягнення суми за даним рішенням, підлягають стягненню з відповідача у справі - Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат».

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, які входять до складу судових витрат.

За змістом ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надала суду угоду про надання правової допомоги № 07/19 від 08 квітня 2019 року (т.1 а.с. 22-23), ордер на надання правової допомоги адвоката Фуклєвої А.В. (т.1 а.с. 98), ордер на надання правової допомоги адвоката Волошиної Є.В. (т.1 а.с. 140), акт виконаних робіт від 23 липня 2019 року до угоди про надання правової допомоги №07/09 від 08 квітня 2019 року (т.1 а.с.175-176), додаткову угоду №1 до угоди про надання правової допомоги № 07/19 від 08 квітня 2019 року (т.1 а.с. 177), додаткову угоду №2 від 27 грудня 2019 року до угоди про надання правової допомоги № 07/19 від 08 квітня 2019 року (т.1 а.с. 219), акт виконаних робіт від 27 грудня 2019 року до угоди про надання правової допомоги №07/09 від 08 квітня 2019 року (а.с.220), угоду про надання правової допомоги № 03/20 від 10 січня 2020 року.

Згідно угоди про надання правової допомоги від 8 квітня 2019 року, укладеної між Адвокатським об`єднанням «Преміум» в особі директора Безручка О.П. та Васильченко О.І., клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту по здійсненню захисту прав та інтересів клієнта у відносинах з будь-якими органами у судах усіх інстанцій (п.1.1. угоди); за надані послуги клієнт виплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 7 000 грн. та сплачує фактичні видатки, пов`язані з виконанням доручення (п. 3.1. угоди) (т.1 а.с. 22-23).

Додатковою угодою №1 від 23 липня 2019 року до угоди про надання правової допомоги № 07/19 від 08 квітня 2019 року встановлено, що вартість наданих послуг за умовами угоди про надання правової допомоги від 08 квітня 2019 року щодо представлення та захисту інтересів клієнта у Заводському районному суді м. Запоріжжя щодо стягнення з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, компенсації втрати частини заробітної плати станом на 23 липня 2019 року становить 13 200 грн. (п.1.1. додаткової угоди); вартість участі адвоката в одному судовому засіданні у суді першої інстанції складає 700 грн.; у разі участі адвоката у судових засіданнях по справі після підписання даної додаткової угоди загальна вартість угоди збільшується на вартість участі адвоката у кожному подальшому судовому засіданні у суді першої інстанції (п.1.2. додаткової угоди); оплата послуг, визначених вказаною додатковою угодою відбувається шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання після фактичного виконання рішення Акціонерним товариством «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» в повному обсязі (п.1.3. додаткової угоди) (а.с. 177).

Згідно акту виконаних робіт від 23 липня 2019 року до угоди про надання правової допомоги №07/09 від 08 квітня 2019 року, клієнту за період з 08 квітня 2019 року по 23 липня 2019 року надані юридичні послуги на загальну суму 13 200 грн. (а.с. 175-176).

Згідно акту виконаних робіт від 27 грудня 2019 року до угоди про надання правової допомоги № 07/19 від 8 квітня 2019 року, клієнту за період з 23 липня 2019 року по 27 грудня 2019 року надані юридичні послуги на загальну суму 2 400 грн. (а.с. 220).

Додатковою угодою №2 від 27 грудня 2019 року до угоди про надання правової допомоги №07/09 від 08 квітня 2019 року встановлено, що вартість наданих послуг за умовами угоди про надання правової допомоги №07/19 від 08 квітня 2019 року щодо представлення та захисту інтересів клієнта по справі №332/1246/19 щодо стягнення з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, компенсації втрати частини заробітної плати станом на 27 грудня 2019 року становить 15 600 грн. (п.1.1. додаткової угоди) (т.1 а.с. 219).

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем надано детальний розпис наданих послуг, однак всупереч зазначеним вимогам процесуального законодавства докази, що підтверджують здійснені ним витрати, необхідні для надання правничої допомоги, суду не надані, що унеможливлює стягнення цих витрат.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Разом з цим, суд вважає, що відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 2 443,76 грн., які підтверджуються квитанцією №ПН84935С1 від 19.04.2019 року на суму 2 059,56 грн. (т.1 а.с.47) та квитанцією №ПН84943С1 від 19.04.2019 року у розмірі 384,20 грн (т.1 а.с.49).

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81,133,137,141,247,259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення заробітної плати, належних сум у зв`язку зі звільненням, середнього заробітку за невиплачену в строк заробітну плату, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (69032, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 15, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце мешкання, АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2018 року по березень 2019 року у загальному розмірі 56 186 (п`ятдесят шість тисяч сто вісімдесят шість) гривень 46 копійок за вирахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (69032, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 15, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце мешкання, АДРЕСА_1 ) компенсацію за невикористані дні відпустки у загальному розмірі 49 869 (сорок дев`ять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) гривень 43 копійки без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (69032, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 15, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце мешкання, АДРЕСА_1 ) вихідну допомогу у розмірі 107 456 (сто сім тисяч чотириста п`ятдесят шість) гривень 55 копійок без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (69032, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 15, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце мешкання, АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 05.03.2019 року по 17.04.2020 року у розмірі 484 921 (чотириста вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять одна) гривна 56 копійок без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (69032, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 15, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце мешкання, АДРЕСА_1 ) компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифи на послуги з грудня 2018 року по 01.12.2019 року у розмірі 7 142 (сім тисяч сто сорок дві) гривні 19 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (69032, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 15, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце мешкання, АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2 443 (дві тисячі чотириста сорок три) гривні 76 копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя.

Повний текст рішення складено 17 квітня 2020 року.

Суддя: В.О. Макаров