Провадження № 2/761/1636/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Пономаренко Н.В

за участю секретаря: Ганущака А.М.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Король Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредитБанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юрченко Василь Васильович про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и в :

в липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка Василя Васильовича, третя особа: Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк», згідно з яким просив:1) визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка Василя Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 липня 2016 року, індексний номер 30355874, про реєстрацію права власності за ПАТ «Прокредит Банк» нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 55 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, яка є предметом іпотеки на підставі договору іпотеки від 18.04.2014 року, зареєстрованого у реєстрі за № 898; 2) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 15286044 про реєстрацію за ПАТ «ПроКредит Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, що здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченком В.В.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 18.04.2014 року з метою забезпечення виконання ТОВ «Євротелекомгруп» своїх зобов`язань перед ПАТ «ПроКредит Банк» за укладеними 18.04.2014 року між ними Рамкової угоди № FW105.825 та договору про відкриття кредитної лінії № 105.44491/FW105.825, -між ним та вказаним банком було укладено договір іпотеки від 18.04.2014 року, за умовами якого позивач передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м.

07.07.2016 року року державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО Юрченко В.В. за заявою банку було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30355874 про реєстрацію права власності за ПАТ «ПроКредит Банк» нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 55 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, яка є предметом іпотеки на підставі договору іпотеки від 18.04.2014 року, зареєстрованого у реєстрі за № 898.

Разом з тим, позивач вважає, що вищенаведена реєстрація права власності на квартиру є протиправною, оскільки в порушення вимог Закону України «Про іпотеку», банком не було надіслано ТОВ «Євротелекомгруп», як основному боржнику, вимогу про усунення порушення вимог договору іпотеки; в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» оскаржуване рішення нотаріуса прийнято не тим самим нотаріусом, який вчинював таку нотаріальну дію, як посвідчення правочину - договору іпотеки від 18.04.2014 року.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано до суду клопотання про витребування у нотаріуса та банку доказів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.07.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

28.08.2019 року та 06.09.2019 року до суду надійшли пояснення ПАТ «ПроКредит Банк», в яких він, посилаючись на дотримання банком та нотаріусом норм Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» при здійсненні реєстрації права власності на квартиру за банком, просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2019 року за клопотанням представника позивача замінено первісного відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка В.В. на належного відповідача - ПАТ «ПроКредит Банк», виключивши його зі складу третіх осіб.

03.12.2019 року до суду надійшов відзив ПАТ «ПроКредит Банк» на позовну заяву, який є аналогічним за своїм змістом раніше поданими поясненнями щодо позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.12.2019 року клопотання представника позивача тпро витребування доказів задоволено частково. Витребувано у Департамента з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради належним чином засвідчені копії документів з реєстраційної справи щодо реєстрації права (запис про право власності в реєстрі № 15286044) на кв. АДРЕСА_1 за ПАТ «ПроКредит Банк» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, що здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченком В.В. В іншій частині клопотання було відмовлено.

17.01.2020 року на виконання вимог ухвали від 09.12.2019 року Департаментом з питань реєстрації виконавчого виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було подано до суду копію реєстраційної справи № 00 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , сформовану приватним нотаріусом КМНО Юрченко В.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представника відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог.

Третя особа у судове засідання не з`явиласья, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістила.

Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 18.04.2014 року з метою забезпечення виконання ТОВ «Євротелекомгруп» своїх зобов`язань перед ПАТ «ПроКредит Банк» за укладеними 18.04.2014 року між ними Рамкової угоди № FW105.825 та договору про відкриття кредитної лінії № 105.44491/FW105.825, між ним та вказаним банком було укладено договір іпотеки від 18.04.2014 року, за умовами якого позивач передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м.

Як вбачається зі змісту п.п. 6.1, 7.1.1 Договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення позичальником та/або іпотекодавцем умов Кредитних договорів чи договору та в інших випадках, передбачених законодавством. Сторони домовился, що іпотекодержатель у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки вправі на власний вибір задовольнити свої вимоги за рахунок Предмета іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та шляхом продажу від імені іпотекодержателя предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Право власності переходить до іпотекодержателя на підставі договору про задоволененя вимог Іпотекодержателя, яким є дане застереження, з моменту виконання іпотекодержателем усіх, передбачених законодавством дій, необхідних для звернення стягнення у такий спосіб, без необхідності вчинення іпотекодавцем будь-яких додаткових дій чи документів. Іпотекодержатель вправі самостійно визначити суб`єкта оціночної діяльності та укласти з ним відповідний договір для встановлення вартості предмета іпотеки, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя. Іпотекодержатель протягом 30 (тридцять) календарних днів з моменту отримання вимоги іпотекодавця зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 (дев`яносто) відсотків вартсоті предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя за умови, що право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки буде зареєстроване у встановленому законодавством порядку. Якщо іпотекодержатель має намір реалізувати предмет іпотеки, то вказаний строк обчислюється з моменту отримання іпотекедоржателем повної суми коштів від реалізації предмета іпотеки.

07.07.2016 року року державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО Юрченко В.В. за заявою банку було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30355874 про реєстрацію права власності за ПАТ «ПроКредит Банк» нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 55 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, яка є предметом іпотеки на підставі договору іпотеки від 18.04.2014 року, зареєстрованого у реєстрі за № 898.

Так, у ст. 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

У свою чергу, можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з п.п. 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

При цьому, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для задоволення своїх вимог, посилався, серед іншого, на те, що в порушення вимог Закону України «Про іпотеку», банком не було надіслано ТОВ «Єротелекомгруп», як основному боржнику, вимогу про усунення порушення вимог договору іпотеки.

Разом з тим, вказані посилання суд вважає безпідставними, адже, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з копії реєстраційної справи № 00, вимога банку про усунення порушення кредитних зобов`язань та про попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги була надіслана банком на адресу ОСОБА_2 та Голови ліквідаційної комісії ТОВ «Євротелекомгруп» 24.03.2016 року та отримана ними 01.04.2016 року та 23.05.2016 року відповідно.

Також, слід зазначити, що ч.ч. 2, 3 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). На нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах або займаються приватною нотаріальною діяльністю, законом може бути покладено вчинення інших дій, відмінних від нотаріальних, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Положеннями ст. 34 Закону України «Про нотаріат», визначено перелік нотаріальних дій, які можуть бути вчинені нотаріусами і такі визначення як «державна реєстраційна дія чи дії по державній реєстрації прав на нерухоме майно», які можуть бути вчинені нотаріусом, як державним реєстратором, до такого переліку нотаріальних дій не входять.

Однак, частина друга вказаної норми місить положення про те, що на нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом.

В свою чергу, правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі - Закон).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. З цього ж Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя.

У відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону нотаріус є державним реєстратором.

Положеннями ч.1 ст. 9 Закону визначено повноваження суб`єктів державної реєстрації прав, до яких зокрема належить забезпечення проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав.

Таким чином, на нотаріуса, як на спеціального суб`єкта, законом покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно і в цій частині держава делегує нотаріусам свої владні повноваження.

Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону, підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Нормами абз. 4, 5 ч. 5 ст. З Закону (в редакції, що діяла на час вчинення реєстраційної дії) передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим-третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п`ятим цієї частини. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Отже, Закон не містить безумовної заборони нотаріусу здійснювати функції державного реєстратора прав на нерухоме майно без попереднього вчинення нотаріальної дії щодо такого майна. Як зазначено вище, законом лише передбачено, що у разі вчинення нотаріальної дії щодо нерухомого майна, проведення державної реєстрації похідних від такої дії прав на нерухоме майно, віднесено до компетенції того самого нотаріуса, який вчинив таку нотаріальну дію.

Таким чином, відповідно до законодавства, нотаріус може вчиняти нотаріальні дії, передбачені Законом України «Про нотаріат», а також окремо здійснювати реєстраційні дії як державний реєстратор відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і такі реєстраційні дії можуть бути пов`язаними із вчиненням нотаріальних дій, тобто бути похідними від них або ж проводитись окремо за відповідною заявою заявника.

Отже, доводи сторони позивача, що державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем мав право здійснювати лише той нотаріус, який вчиняв нотаріальні дії з цим нерухомим майном, не заслуговують на увагу з огляду на те, що державна реєстрація переходу права власності на предмет іпотеки за Відповідачем відбулася на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, без попереднього вчинення нотаріальної дії щодо переходу (зміни) права власності нерухомого майна іншим нотаріусом.

Будь-яких інших доказів, які б підвтерджували протиправність дій нотаріуса при здійснення державної реєстрації права власності за відповідачем, та, як наслідок, були б підставою для скасування такої реєстрації, матеріали справи не містять.

У свою чергу, за правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, враховуючи те, що, як встановлено у судовому засіданні, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося з дотриманням процедур, визначених вищенавеведеними положеннями законодавства, підстав для визнання протиправними дій нотаріуса Михайленка С.А. та скасування його рішення про реєстрацію права власності на квартиру, що є предметом іпотеки, за відповідачем, не має.

За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юрченко Василь Васильович про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складений 16.01.2021.

Суддя: