КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 року м. Київ

Справа №757/37160/17-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3851/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Лугового Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Остапчук Т.В. 19 квітня 2018 року, повний текст рішення складений 02 травня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України про зобов'язання виконати умови договору від 26 червня 2013 року №239/К на вклад «Комбінований» на ім'я фізичної особи шляхом поновлення нарахування процентів за ставкою 19 процентів річних за період з 26 липня 2014 року до дня фактичного поновлення нарахування процентів.

Позов обґрунтований тим, що 26 червня 2013 року сторонами укладено договір № 39/К на вклад «Комбінований» на ім'я фізичної особи на суму 41100840,49 грн зі сплатою 19 процентів річних строком на 18 місяців, днем повернення депозиту є 26 грудня 2014 року (пункт 1.1. договору).

Договором передбачено щомісячну сплату процентів та автоматичне продовження договору, однак з наданої у серпні 2016 року банком виписки з рахунку позивач дізналася, що відповідач нараховував проценти за період з 01 липня 2014 року до 25 липня 2014 року у сумі 325159,85 грн, надалі проценти на рахунок не надходили, що свідчить про невиконання банком своїх зобов'язань та порушення умов договору.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надала згоду на зміну розміру процентної ставки з 19 процентів на 0 процентів річних, тому позовні вимоги є безпідставними.

Не погодилась із вищезазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 , її представником подано апеляційну скаргу.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Представник позивача посилається на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, помилковість висновків суду про обізнаність позивача про зміну процентної ставки, так як про існування протоколу №1406-24 засідання Комітету з питань управління активами та пасивами АТ «Ощадбанк» від 16 червня 2014 року та розпорядження №19 від 14 липня 2014 року, яким доведено до відома клієнтів банку про встановлення нульової процентної ставки по діючих строкових вкладах, на які накладено арешт, представнику позивачу стало відомо лише у судовому засіданні 19 жовтня 2017 року.

Також представник позивача зазначає, що суд не звернув увагу на те, що договором не передбачено припинення нарахування процентів за депозитом та їх зміну у разі накладення арешту на рахунки, а встановлення нульової процентної ставки за договором є нікчемним та безпідставним.

Крім того, представник позивача не погоджується із твердженням суду про заборону банку використовувати кошти, що арештовані на рахунку клієнта, оскільки така заборона розповсюджується саме на клієнта банку та звертає увагу, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2014 року, якою накладено арешт на видаткову частину належних позивачу рахунків, скасована ухвалою суду від 28 липня 2014 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, вважаючи доводи представника позивача безпідставними, оскільки встановлення банком процентної ставки у розмірі 0 % річних по діючих строкових вкладах, на які накладено арешт, відповідає вимогам чинного законодавства.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове про задоволення позову частково. Зобов'язано банк поновити нарахування процентів за договором № 239/К на вклад «Комбінований», починаючи з 26 липня 2014 року за ставкою відповідно до умов договору.

Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції вказав на те, що суд апеляційної інстанції не встановив період протягом якого право позивача було порушено, а саме: конкретний період не нарахування банком процентів на депозит, дату фактичного поновлення нарахування процентів, і чи банк фактично поновив нараховувати проценти, яка ставка діяла в банку у конкретний період, протягом якого суд вважає, що право позивача порушено.

Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог.

Резолютивна частина рішення суду апеляційної інстанції про зобов'язання банку поновити нарахування процентів за договором, починаючи з 26 липня 2014 року, за ставкою відповідно до умов договору не є чіткою та безумовною, яка є зрозумілою для виконання, оскільки суд не зазначив конкретний період для виконання умов договору і процентну ставку, яка діяла у цей період.

Таким чином, рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам законності і обгрунтованості, а також завданням цивільного судочинства (ст. 263 ЦПК України).

В судовому засіданні апеляційного суду при новому розгляді справи представники позивача адвокат Бут Н.А. підтримала доводи наведені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити.

Представники відповідача - Радченко А.М., Бершадська І . М. заперечували щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 26 червня 2013 року укладено договір №239/К на вклад «Комбінований» на ім'я фізичної особи, за умовами якого вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 кошти у сумі 41100840, (сорок один мільйон сто тисяч вісімсот сорок) грн. 49 коп. строком на 18 місяців, строк повернення визначений датою 26 грудня 2014 року, а банк щомісячно нараховує проценти на депозит у розмірі 19% річних (пункти 1.1. - 1.3. договору).

Пунктом 2.8. сторони погодили, що після закінчення строку, вказаного у пункті 1.1. договору, договір автоматично подовжується щоразу на строк, вказаний у пункті 1.1. договору, за ставкою, яка діятиме в банку на момент подовження, відповідно до договору.

Відповідно до пункту 2.9. договору розмір процентної ставки, зазначеної в пункті 1.2, договору, може бути змінений у разі зміни облікової ставки Національного банку України та/або зміни ситуації на грошово-кредитному рину. Про зміну процентної ставки банк повідомляє вкладника шляхом публічного письмового оголошення в установі банку, в якому зазначає розмір нової процентної ставки. Якщо протягом 10 днів з дня повідомлення нового розміру процентної ставки від вкладника не надходить заперечень, сторони вважають, що вкладник дав згоду на зміну процентної ставки. Нова процентна ставка починає діяти з 11-го дня після її оголошення. У разі надходження від вкладника заперечень у письмовій формі протягом 10 днів з дня повідомлення, договір вважається розірваним з 11-го дня після оголошення нової процентної ставки, і кошти з рахунку повертаються вкладнику з процентами, нарахованими згідно з пунктом 1.2. договору. При неотриманні вкладником суми коштів з рахунку з 11-го дня, останні зберігаються банком без нарахування процентів.

Згідно з пунктом 4.1. договору № 239/К договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором /т.1 а.с.7/.

Згідно з випискою по рахунку позивача грошові кошти перебувають на її рахунок, проте з 28 липня 2014 року не здійснюється нарахування процентів за вкладом /т.1 а.с.10-13, 216-217/.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 травня 2014 року у справі № 757/20408/14-к накладено арешт на видаткову частину належних ОСОБА_1 рахунків у ПАТ «Ощадбанк», зокрема і на рахунок № НОМЕР_1 т.1 а.с.33-36,69-70/. Даний арешт скасовано ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2014 року /т.1 а.с.71-72/. Проте, ухвалами Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2014 року, від 04 серпня 2014 року, від 24 листопада 2014 року також був накладений арешт на видаткову частину належних ОСОБА_1 рахунків у ПАТ «Ощадбанк», зокрема і на рахунок № НОМЕР_1 (справи № 757/13907/14-к; № 757/20995/14-к; 757/34602/14-к) /т.2 а.с.20-28/.

Відповідно до протоколу № 1406-24 засідання комітету з питань управління активами та пасивами ПАТ «Державний ощадний банк України» від 16 червня 2014 року, вирішено встановити за діючими строковими вкладами, на які накладено арешт, процентну ставку у розмірі 0% річних з повідомленням про це вкладників відповідно до умов укладених з ними депозитних договорів /т.1 а.с.41-42, т.2 а.с.15-19/.

Процентна ставка за депозитним договором «Комбінований», який змінений на «Гнучкий» змінювалася: з 27 липня 2016 року на 18% річних, з 27 грудня 2017 року на 8% річних, з 29 червня 2018 року на 2 % річних /т.1 а.с.73-86,196-214, т.2 а.с.167-186/.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення, (ч. 1 ст. 1060 ЦК України).

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором (ч. 4 ст.1060 ЦК України).

Згідно зі ст. 1061 ЦК України виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклади на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладів, внесених до повідомлення вкладників про зменшення процентів, зі спливом одного місяця з моменту відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року зазначено, що згідно зі ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Аналіз ч. 2 ст. 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

У Постанові від 22 травня 2019 року у справі № 757/37156/17 Верховний Суд досліджуючи аналогічний договір, укладений між тими ж сторонами дійшов наступних висновків.

Процентна ставка була змінена банком в односторонньому порядку, так як така підстава, а саме накладення арешту на вклад, не була передбачена ні умовами укладеного між сторонами договору, ні законом. Відповідач не був позбавлений можливості ініціювати зміни до умов договору у порядку, передбаченому цивільним законодавством та умовами договору, якщо вважав, що для цього виникли підстави.

Враховуючи, що договір банківського вкладу було укладено 30 липня 2013 року, а розпорядження Головного управління з обслуговування клієнтів ПАТ «Державний ощадний банк України» про зміну розміру відсоткової ставки, у тому числі й за договором з ОСОБА_1 , у спосіб, який не визначено договором, було видано 14 липня 2014 року, то в цьому випадку має місце порушення банком договірних зобов'язань.

Не заслуговують на увагу й доводи представника ПАТ «Ощадбанк» про те, що банк немає права розпоряджатися коштами на арештованих рахунках вкладника, так як обмеження розпоряджання грошовими коштами жодним чином не впливає на договірні зобов'язання банку щодо нарахування процентів за договором банківського вкладу, за відсутності відповідної умови договору, яка б давала можливість банку не нараховувати такі відсотки за певних обставин. За відсутності таких умов, наявність арешту не звільняє банк від зобов'язання нараховувати проценти на суму депозиту /т.2 а.с.115-120, 153-198/.

У Постанові від 27 листопада 2019 року у даній справі Верховний Суд вказав лише на необхідність встановлення періоду протягом якого право позивача було порушено на її думку та підлягає захисту з урахуванням підстав позову, а саме: конкретний період не нарахування банком процентів на депозит, дату фактичного поновлення нарахування процентів, і чи банк фактично поновив нараховувати проценти, яка ставка діяла в банку у конкретний період, протягом якого суд вважає, що право позивача порушено.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

А в силу ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

З наведених обставин справи, вбачається наявність між сторонами договірних зобов`язань щодо правовідносин з банківського вкладу. Пунктом 2.10 договору вкладу від 26 липня 2013 року сторони погодили лише дві підстави для зміни розміру процентної ставки: зміна облікової ставки Національного банку України та/або зміна ситуації на валютно-кредитному ринку. Обставини накладення арешту не передбачені умовами договору, як такі, що дають підстави для зміни процентної ставки.

Враховуючи, що договір банківського вкладу було укладено 26 липня 2013 року, а розпорядження Головного управління з обслуговування клієнтів ПАТ «Державний ощадний банк України» про зміну розміру відсоткової ставки, було видано 14 липня 2014 року, його дія не може поширюватись на договір укладений між сторонами у справі.

Тобто оскільки зміна процентної ставки за договором відбулася з підстав, не передбачених цим договором, то в цьому випадку нарахування 0% річних є порушенням банком договірних зобов'язань. Отже, позивач має право на примусове зобов'язання виконання банком умов за договором банківського вкладу, зобов'язавши відповідача виконати умови договору шляхом поновлення нарахування процентів.

Відповідно до пункту 2.8 договору сторони погоджуються з тим, що після закінчення строку, вказаного у пункті 1.1. договору, договір автоматично подовжується щоразу на строк, вказаний у пункті 1.1. договору, за ставкою, яка діятиме в банку на момент подовження, відповідно до договору.

Процентна ставка за депозитним договором «Комбінований», який змінений на «Гнучкий» змінювалася: з 27 липня 2016 року на 18% річних, з 27 грудня2017 року на 8 % річних, з 29 червня 2018 року на 2 % річних

Враховуючи 18-тимісячний строк дії договору, щоразу після його закінчення, він пролонговується на такий же строк за процентною ставкою, що діє у банку на момент пролонгації, яка застосовується з першого дня нового періоду. Таким чином відповідач зобов`язаний здійснювати нарахування процентів за ставкою 19 % в період з 28 липня 2014 року по 26 червня 2016 року, за ставкою 18 % річних в період з 27 червня 2016 року по 27 грудня 2017 року, за ставкою 8% річних в період з 28 грудня 2017 року по 28 червня 2018 року, за ставкою 2% річних з 29 червня 2018 року.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, суд першої інстанції не достатньо повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм неналежну правову оцінку, що дає підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення.

В порядку ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положення ч.13 цієї норми законодавства вказують на те, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

А отже у разі задоволення позовних вимог підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача понесені ним судові витрати при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції в загальному розмірі 1685 грн /т.1 а.с.2,117/.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зобов`язання вчинити дії -задовольнити частково.

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» виконати умови договору № 239/К на вклад «Комбінований», укладений з ОСОБА_1 26 червня 2013 року, шляхом поновлення нарахування процентів за ставкою 19 % в період з 28 липня 2014 року по 26 червня 2016 року, за ставкою 18 % річних в період з 27 червня 2016 року по 27 грудня 2017 року, за ставкою 8% річних в період з 28 грудня 2017 року по 28 червня 2018 року, за ставкою 2% річних з 29 червня 2018 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1685 (одна тисяча шістсот вісімдесят п`ять) гривень.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариства «Державний ощадний банк України», , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М.Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 17 березня 2020 року.