Справа № 357/5421/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кошель Л. М.

при секретарі Вангородська О. С.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Київобленерго» звернувся до суду з вказаною позовною заявою, мотивуючи тим, що 01 січня 2016 року між ФОП ОСОБА_1 та ПАТ «Київобленерго» укладено Типовий договір розподілу природного газу. 11 червня 2018 року працівниками оператора ГРМ виявлено несанкціоноване вручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, лічильника газу). ФОП ОСОБА_1 02.08.2018 року припинив свою діяльність як суб`єкт господарювання, тому позивач звернувся до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства та просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 225 481,47 грн. за несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, а також судові витрати по справі у розмірі 1 985,77 грн. суму вартості проведеної експертизи, 3 382,23 грн. - суму судового збору.

Ухвалою судді від 07 червня 2019 року відкрито провадження у справі.

28 лютого 2020 року представник відповідача адвокат Герасименко А.О. подав клопотання про закриття провадження у справі, мотивоване тим, що на час виявлення несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, лічильника газу) ОСОБА_1 був фізичною особою підприємцем, тому відповідно до ст.ст.20,45 ГПК України спір підлягає розгляду господарським судом. Заборгованість відповідача перед позивачем виникла з підстав здійснення підприємницької діяльності, тому представник відповідача просив закрити провадження у справі, пославшись на правовий висновок ВС/ВП № 127/23144/18 від 09.10.2019 року.

Оглянувши подане клопотання, суд вказує на таке.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

01 січня 2016 року між ФОП ОСОБА_1 та ПАТ «Київоблгаз» укладено Типовий договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №09427VDN4TAP016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим). Позивач здійснював газопостачання до кафе «Затишок», за адресою: АДРЕСА_1 , м.Біла Церква, АДРЕСА_2 5.

11 червня 2018 року працівниками оператора ГРМ виявлено несанкціоноване вручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, лічильника газу), що підтверджується Актом про порушення №2315.

В рамках даної справи, ПАТ «Київоблгаз» порушує питання про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 225 481,47 грн. за несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ.

З 03.08.2018 року ФОП ОСОБА_1 ліквідовано.

Спори щодо зобов`язань ФОП, яка на дату подання позову втратила такий статус, перед іншими юридичними особами розглядаються в порядку господарського судочинства (ВС/ВП № 127/23144/18 від 09.10.2019).

Враховуючи, встановлені обставини та наведені вимоги закону, спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та відноситься до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання представника відповідача адвоката Герасименка Артема Олеговича задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Роз`яснити позивачу, що даний спір відноситься до юрисдикції господарського суду.

Ухвала може бути оскаржена.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяЛ. М. Кошель