Провадження № 2/205/332/20
26 лютого 2020 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
АТ «Кредобанк» 05 грудня 2019 року направив поштою до суду позов до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який надійшов до суду 12 грудня 2019 року.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п. 3 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 28 грудня 2019 року позивачем поштою направлено виправлену позовну заяву, яка надійшла до суду 03 січня 2020 року.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року було постановлено справу розглядати в заочному порядку.
Позивач у своєму позові посилався на те, що 18 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 106/08-Ф, відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві кредитні кошти у розмірі 23 434 доларів США строком до 17 грудня 2013 року. За умовами кредитного договору відповідач зобов`язався повернути одержаний кредит у повному обсязі, сплатити за користування кредитом проценти та інші платежі у строк та на умовах, визначених кредитом. 26 жовтня 2009 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1, відповідно до умов якого сторони погодили розмір щомісячних платежів та визначили збільшення маржі відсоткової ставки. 26 жовтня 2009 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого останній зобов`язався відповідати за виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором. 05 квітня 2012 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № 106/08-Ф. 05 квітня 2012 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 049/12-П. Відповідачі свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконують, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої складає 8 396 доларів США 92 центи. Позивач у своєму позові просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 396 доларів США 92 центи, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7 160 доларів США 21 цент, прострочених відсотків у розмірі 1 236 доларів США 71 цент, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26 132 гривень, витрати на явку представника позивача до суду, а також судовий збір у розмірі 3 043 гривень 03 коп. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про дату та час судового засідання повідомлялися в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з`явилися, відзив на позов не надали. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів. Будь-які заяви чи клопотання від відповідачів до суду не надходили.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що 18 липня 2008 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 було укладено договір № 106/08-Ф, відповідно до умов якого позивач надає відповідачеві кредитні кошти на поточні цілі у сумі 23 434 доларів США на строк до 17 грудня 2013 року, а відповідач зобов`язується повернути одержаний кредит в повному обсязі та сплатити відсотки, про що свідчить її особистий підпис (а.с. 9-11).
Відповідачеві ОСОБА_1 позивачем було перераховано кошти у розмірі 23 434 долари США за меморіальним ордером № 161322 від 18 липня 2008 року (а.с. 23).
26 жовтня 2009 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 106/08-Ф від 18 липня 2008 року (а.с. 15-17).
26 жовтня 2009 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 005/09-Ф-П, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 106/08-Ф від 18 липня 2008 року (а.с. 19-20).
05 квітня 2012 року між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», і ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № 106/08-Ф від 18 липня 2008 року, відповідно до умов якого сторони визначили, що погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у розмірі 341 долара США (а.с. 18).
05 квітня 2012 року між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 049/12-П (а.с. 21-22).
Відповідачами порушуються взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого відповідно до розрахунку, наданого позивачем, виникла заборгованість у розмірі 8 396 доларів США 92 центів, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7 160 доларів США 21 центу та заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 1 236 доларів США 71 центу (а.с. 34-37).
Повідомленням-вимогою від 03 травня 2019 року (а.с. 38, 43), від 02 липня 2019 року (а.с. 48, 52) та 12 серпня 2019 року (а.с. 52) банк звертався до боржників з вимогою про усунення порушень умов кредитного договору та погашення простроченої заборгованості, які було направлено на адресу ОСОБА_1 (а.с. 39, 46) та ОСОБА_2 (а.с. 44, 49, 53).
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
З урахуванням того, що у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем існує заборгованість, яка позичальником добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 396 доларів США 92 центів, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7 160 доларів США 21 цента та заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 1 236 доларів США 71 цента.
Згідно з ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
При цьому, нормами чинного ЦК України визначено припинення поруки, зокрема, пов`язане із закінченням строку її чинності.
Строк дії договору поруки від 05 квітня 2012 року, укладеного між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», і ОСОБА_2 , визначено сторонами до закінчення дії кредитного договору, на забезпечення виконання якого, його і було укладено, тобто до 17 грудня 2013 року.
При цьому за змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18). Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Умовами кредитного договору передбачено повернення кредиту та процентів шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі 341 долара США (п. 1 додаткового договору № 2).
Із наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що останній платіж ОСОБА_1 було здійснено у березні 2012 року, строк дії договору закінчився 17 грудня 2013 року, а позов позивач направив поштою лише 05 грудня 2019 року, тобто поза межами шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Таким чином, суд враховує, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Тому суд приходить до висновків, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 106/08-Ф від 18 липня 2008 року слід відмовити.
Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У позовній заяві позивачем зазначається попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому витрати на правничу допомогу складають 26 132 гривень.
Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Всупереч зазначеним вимогам стороною позивача не надано суду розрахунок вартості гонорару, відсутня детальна фіксація та опис послуг, що надаються в межах ведення відповідної судової справи, їх обсяг (витрачений час на прибуття адвоката до місця розгляду справи) і вартість (якщо окремі послуги мають різну вартість); витрати, що понесені адвокатом у зв`язку з наданням послуг щодо ведення відповідної судової справи (участь у судових засіданнях, час, витрачений на складання процесуальних заяв, в яких виникла необхідність), також до матеріалів справи стороною позивача не надано підписаного акту прийнятих робіт АТ «Кредобанк», підтвердження оплати ним послуг адвоката.
Тому суд приходить до висновку, що позивачеві у стягненні з відповідачів витрат на правову допомогу слід відмовити.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір.
Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3 043 гривень (а.с. 1), який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 553, 554, 559, 610, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, ч. 1 ст. 133, ч. 2 ст. 137, ч. 1 ст. 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, ч. 4 ст. 268, ч. 1 ст. 280, ст. ст. 281, 282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити частково.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Відповідачами може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення позивачем може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя: