печерський районний суд міста києва
26 жовтня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді Підпалого В.В.,
при секретарі - Маленівській К.М.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Щербаков Ігор Миколайович про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, -
Позивач звернувся із вказаною позовною заявою до Солом`янського районного суду м. Києва, проте ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25.04.2018 року матеріали справи направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.
Вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва 13.06.2018 року та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2018 року передана до провадження судді Підпалого В.В.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.08.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження підготовче засідання призначено на 15 год. 00 хв. 23.10.2018 року.
Підготовче засідання 23.10.2018 року у справі було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.
Підготовче засідання 29.10.2019 року було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.
01.02.2019 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечує в повному обсязі.
Підготовче засідання 14.03.2019 року було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті.
У зв`язку з неявкою в судове засідання 05.06.2019 року усіх осіб, які беруть участь у справі, в судовому засіданні оголошено перерву.
Засідання 30.07.2019 року було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.
У зв`язку з неявкою в підготовче засідання 25.11.2019 року усіх осіб, які беруть участь у справі, в засіданні оголошено перерву.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.02.2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду.
Судове засідання 03.04.2020 року було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.
Постановою Київського апеляційного суду від 18.06.2020 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05.02.2020 року скасовано та постановлено нову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
В судове засідання 26.10.2020 року особи, які беруть участь у справі не з`явились. Позивач звернувся з клопотанням про розгляд його участі, вимоги позовної заяви підтримує, на задоволенні наполягає. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. звернувся до суду з заявою про розгляд за його відсутності.
За таких обставин, суд визнав можливим розглянути справу за відсутності учасників справи за правилами заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без повідомлення причин.
Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
24.01.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку укладено кредитний договір.
Відповідно до вказаного виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться за період з 24.01.2013 року до 28.05.2017 року. Згідно виконавчого напису, сума заборгованості складає 150 845,36 грн., з урахуванням:
- заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15 986,56 грн.;
- заборгованість за відсотками у розмірі 124 099,50 грн.;
- заборгованість за комісії та пені у розмірі 3 100,00 грн.;
- заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн.;
- заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 7 159,30 грн.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.
Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.
Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.
В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3424-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Суд зауважує, що оскільки виконавчий напис може бути вчинено лише за наявності безспірності заборгованості, то на підтвердження такої безспірності нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх.
Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази отримання боржником вимоги стягувача.
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку, а саме суду не надано доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про вимогу стягувача про усунення порушень за кредитним договором від 24.01.2013 року.
Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.
Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р., оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними, напис вчинено на підставі недійсної правової норми.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 1, 4, 15, 16 ЦК України; ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат»; Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5; Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Щербаков Ігор Миколайович про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, - задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Підпалий

Позивач: ОСОБА_1 :

РНОКПП НОМЕР_1 ;

адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Приватбанк»:

;

адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ.

Третя особа 1: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович:

свідоцтво № 5529;

адреса: просп. Миру, 55, м. Чернігів.

Третя особа 2: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Щербаков Ігор Миколайович:

ЄДРПОУ НОМЕР_2 ;

адреса: вул. Велика Житомирська, 25/2, м. Київ.