У Х В А Л А

17 березня 2020 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/5942/2020

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О.Ф.,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва

в складі судді Савицького О.А.

від 03 лютого 2020 року

у справі №761/3420/20 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України

про зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.02.2020 відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути особі, яка її подала з наступних підстав.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали. Зокрема, згідно ухвали суду, окрім іншого, скаржнику необхідно було надати докази сплати судового збору у розмірі та порядку, визначених Законом України «Про судовий збір», а саме в сумі 420,40 грн.

13 березня 2020 року на виконання ухвали суду ОСОБА_1 надав виправлену апеляційну скаргу. До апеляційної скарги не долучив докази спати судового збору, зазначивши, що у відповідності до вимог закону у спорах про стягнення заробітної плати позивачі звільняються від сплати судового збору.

Так, за приписами п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом до пенсійного фонду, в якому просив зобов`язати відповідача скасувати перебування ОСОБА_1 на виборній громадській посаді як "роботу", повернувши утримання із пенсії в сумі 4048,30 грн, та сплатити моральну шкоду у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів.

Тобто, позивач звернувся до суду з позовом про повернення йому грошових коштів, які становлять суму понад чотири тисячі гривень, та які на його думку незаконно утримано відповідачем з пенсії, та стягнення у зв`язку з цим моральної шкоди.

Таким чином, даний спір виник не з приводу стягнення заробітної плати. Відтак на позивача не поширюються положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

З наведеного слідує, що вимоги щодо сплати судового збору, вказані в ухвалі суду про залишення апеляційної скарги без руху, ОСОБА_1 не виконано та не усунуто недоліки у встановлений судом строк.

Оскільки скаржником не усунуто недоліки, то апеляційна скарга не оформлена у відповідності до вимог ст. 356 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, яка передбачає повернення позовної заяви (апеляційної скарги).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вимоги суду про надання доказів сплати судового збору у визначених законом порядку та розмірі, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Таким чином, апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Про повернення апеляційної скарги суддя-доповідач постановляє ухвалу (ч. 7 ст. 357 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. 185, 357 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2020 року вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з часу її постановлення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Суддя О.Ф. Мазурик