справа № 570/2863/19
провадження № 2/570/73/2021
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2020 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Новоселецької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності в об`єкт самостійної власності,

в с т а н о в и в:

покликаючись на те, що сторони є співласниками житлового будинкуз надвірними будівлями /домоволодіння АДРЕСА_1 , позивачі у поданій до суду 11 червня 2019 року позовній заяві просять виділити їм в натурі 1/2 частину житлового будинку в об`єкт самостійної власності по 1/2 частині кожному.

У поданихй до суду заявах позивачі позов підтримують.

Відповідач суду не з`явилася, відзиву на позов не подала.

Сторін відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. Позивачі у поданих до суду заявах просять справу слухати у їх відсутність, не заперечують проти заочного розгляду справи. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Встановлено, що сторони є співвласниками на праві спільної часткової власності житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1-920 від 16 червня 2004 року позивачам належить 1/2 частина вищевказаного житлового будинку (по 1/4 частині кожному), розташована на належній на праві спільної сумісної власності земельній ділянці площею 0,1073 га з кадастровим номером :02:009:0126 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №649126.

Відповідачу належить 1/2 цього ж будинку як спадкоємцю за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була власником згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №160720981 від 22 березня 2019 року. Інформація про належність їй відповідної частини будинку відображена також у технічному паспорті.

Відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи №190820/1_30 від 09 жовтня 2019 року щодо можливих варіантів виділу в натурі 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , об`єкт нерухомого майна може бути виділено таким чином:

по житловому будинку (літ."А-І"): 2-2 жила - 13,5 кв.м.; 2-3 жила - 16 кв.м.; загальною площею 29,5 кв.м.;

по прибудові (літ."а"): 2-1 кухня - 8,2 кв.м.; загальною площею 8,2 кв.м.;

по веранді (літ."а2"): 2-4 комора - 2,8 кв.м.; 2-5 коридор - 5,5 кв.м.; загальною площею 8,Ж3 кв.м.;

по надвірних будівлях та спорудах: сарай (літ."Б"), погріб (літ."Д"), вбиральня (літ."Ж"), 50% огорожі (літ."№1").

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором /ст.5 ЦПК України/. Ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.ч.1-1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст.183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено уст.317 ЦК України. Ст.321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбаченийст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. У силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України. Поняття спільної часткової власності викладено у ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно дост.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст.ст.364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі №6-12цс13. Ч.1 ст.364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.367 ЦК України та ст.88 ЗК України поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Поява нового власника і нового (видозміненного) об`єкта права власності обумовлює необхідність державної реєстрації такого договору. Однак якщо один із співвласників виявив бажання, незалежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, а інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого прав будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про виділ спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що правовідносини сторін регулюються вказаною нормою.

Суд враховує, що відповідно до роз`яснень, викладених у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст.152 ЖК України). На думку суду, запропоновані експертом роботи не потребують такого дозволу, оскільки не є переобладнанням чи переплануванням в розумінні цих понять, не вказує на це і експерт.

Розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки відповідно до часток співвласників встановлена висновком судової інженерно-технічної експертизи і ці обставини є визначальними для вирішення спору. Судом встановлено, що висновок виданий згідно матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна містить докладний опис проведеного експертом дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки щодо єдиного можливого варіанту виділу. Оцінивши його відповідно до ст.106 ЦПК України, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновків чи суперечливість його іншим матеріалам справи. Висновок сумніву у суду не викликає, сторони його не оспорювали, тому його слід вважати належним та допустимим доказом у справі.

Суд вважає, що наявне порушене право позивачів. З об`єктивних причин сторони не можуть в нотаріальному порядку визначити порядок володіння й користування майном, яке є їх спільною частковою власністю, а відтак реальний виділ позивачам частини будинковолодіння можливий згідно висновку, враховуючи побажання сторін та реальний порядок, що склався. Позивачам передається у власність приміщення, яке є квартирою в розумінні ст.382 ЦК України, тому є підстави для задоволення позову.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачі не наполягали на відшкодуванні понесених судових витрат, суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, що полягає у розгляді справи у межах заявлених вимог, не стягує з відповідача понесені позивачами документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності в об`єкт самостійної власності.

Виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 кожному в натурі 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями /домоволодіння АДРЕСА_1 в об`єкт самостійної власності у виді ізольованого домоволодіння загальною площею 46.0 кв. м у складі приміщень: 2-1 кухні площею 8.2 кв.м., 2-2 жилою площею 13.5 кв.м., 2-3 жилою площею 16.0 кв.м., 2-4 коридору площею 2.8 кв.м., 2-5 коридору площею 5.5 кв.м. та господарські будівлі: сарай "Б", вбиральня "Ж", погріб "Д".

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому рішення суду не була вручена у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 /.

Позивач - ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 /.

Відповідач - ОСОБА_3 .

Повне судове рішення виготовлено 25 грудня 2020 року.

Суддя: Кушнір Н.В.