ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1648/20 Справа № 202/7842/15-ц Головуючий у першій інстанції: Волошин Є.В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона з 1988 року на підставі ордеру №2380 від 25.08.1988 року проживає у трикімнатній квартирі по АДРЕСА_1 . У квартирі проживали ОСОБА_4 - основний наймач; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік наймача; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 донька наймача; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 донька наймача. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 народила доньку ОСОБА_8 , яку з моменту народження зареєстрували в вказаній квартирі. З 1991 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не проживають у вищевказаній квартирі, участь у житті родини не приймають, не допомагають з оплатою комунальних послуг, кореспонденцію за даною адресою не отримують, особистих речей в квартирі не тримають. Перешкод у користуванні житловим приміщенням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ніхто не чинив, вони добровільно виїхали з квартири та не проживають в ній з 1991 року. Тому позивач просила визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою по АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 січня 2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в сумі по 243,60 грн., з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки представнику ОСОБА_9 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яке долучене до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. У зв`язку з відсутністю позивача за відомою суду адресою, що також відповідає відомостям адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 25.06.2020 року, сповіщення ОСОБА_4 здійснено шляхом направлення їй судових повісток за останньої відомою суду адресою її проживання.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скаргиі заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено, що згідно копії ордеру №2308 серії 01, виданого 25 серпня 1988 року виконавчим комітетом Індустріальної райради народних депутатів м. Дніпропетровська, ОСОБА_4 на родину з 4 чоловік ( ОСОБА_5 - чоловік, ОСОБА_10 - донька, ОСОБА_7 - донька) надана трикімнатна квартира по АДРЕСА_1 ) (а.с. 6).

Відповідно до копії довідки КП ЖРЕП Індустріального району м. Дніпропетровська від 11 вересня 2015 року №1567 в квартирі по АДРЕСА_1 , окрім ОСОБА_4 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 (а.с. 4).

Позивачем також надано незавірену копію акту від 24 вересня 2015 року, складеного сусідами позивача - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та майстром КП ЖРЕП Індустріального району м. Дніпропетровська Пилипенко І.А., відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не проживають по АДРЕСА_1 протягом тривалого часу, приблизно з 1991 року (а.с. 5).

Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду (стаття 47 Конституції України).

Згідно ч.1 та 2 ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Статтею 72 Житлового Кодексу України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги непредставлення позивачем належних та допустимих доказів відсутності відповідачів без поважних причин понад шість місяців у квартирі по АДРЕСА_1 , - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житлом.

Суд звертає увагу, що, відповідно до змісту позовної заяви, позивач не оспорює правомірність вселення відповідачів у спірне житлове приміщення.

Надана позивачем копія акту від 24.09.2015 року про непроживання відповідачів не завірена, не відповідає вимогам ст.ст. 76 - 80 ЦПК України. Матеріали справи не містять інформації щодо огляду місцевим судом оригіналу вказаного акту; суду апеляційної інстанції оригінал акту не наданий, відповідні клопотання не заявлені.

Зазначений вище акт не містить інформації щодо причин непроживання відповідачів у вказаній квартирі. Крім того, акт від 24.09.2015 року підписаний сусідами ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , однак суду не надано доказів на підтвердження тривалості та факту проживання вказаних осіб (сусідів) по АДРЕСА_2 .

Акт не містить інформації щодо місця його складання; в акті не вказано у який саме спосіб працівник КП ЖРЕП Індустріального району м. Дніпропетровська ОСОБА_15 здійснював перевірку справжності підписів осіб, які підписали акт.

Сусіди позивача ОСОБА_13 , ОСОБА_14 чи будь-які інші особи у якості свідків у суді першої інстанції не допитувались; клопотання про виклик та допит свідків в суді першої інстанції, відповідно до матеріалів справи, не заявлялись.

З урахуванням наведеного вище, колегія дійшла висновку, що копія акту від 24.09.2015 року не є належним, допустимим та достатнім доказом у даній справі для встановлення факту непроживання кожного з відповідачів у спірному житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин.

Крім того, відповідно до змісту апеляційної скарги, між позивачем та ОСОБА_2 склались вкрай неприязні стосунки, які перешкоджають відповідачці та її дочці користуватись спірним житлом.

Колегія звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідачів про розгляд справи судом першої інстанції.

Клопотань про надання доказів, про витребування відповідних доказів судом позивачем не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судових засідань суду апеляційної інстанції.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, що потягло неправильне застосування матеріального закону та ухвалення помилкового рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого апелянтами судового збору в сумі по 365,40 грн. кожному (243,60 х 2 х 150% / 2).

За положеннями пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У суду апеляційної інстанції відсутні підстави для направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд, тому вимоги апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в сумі по 365 (триста шістдесят п`ять) грн. 40 коп., кожному.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді