Справа 206/2378/16-ц
Провадження 2/206/7/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року у залі суду в м. Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод в користуванні власністю та визначення порядку користування житловою площею,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя,

за позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про стягнення коштів,

за участю представника

позивача за зустрічним позовом, адвоката Маркело В.О.

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад вимог та заперечень учасників справи.

26 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась із позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та визначення порядку користування житловою площею, в якому просить суд:

1) усунути перешкоди в користуванні суспільною сумісною власністю подружжя, а саме квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача, ОСОБА_2 не чинити позивачеві перешкод в користуванні спільною власністю подружжя і надати їй ключі від вхідних дверей квартири;

2) визначити порядок користування спільним майном подружжя, виділивши позивачу кімнату площею 12,2 кв.м., залишивши кімнату площею 8,1 кв.м. в користуванні неповнолітнього сина сторін ОСОБА_4 , а кімнату площею 17,3 кв.м. залишити в користуванні відповідача, ОСОБА_2 . Коридори, кухню, ванну кімнату, туалет і комору залишити в спільному користуванні;

3) стягнути із відповідача, ОСОБА_2 , на користь відповідача судові витрати у повному обсязі.

Вищезазначені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 серпня 2003 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб. Шлюбний контракт між ними не укладався. Взимку 2003-2004 років сторонами була придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . На спірну квартиру було оформлене право власності на відповідача, позивач не заперечила проти цього, адже це є спільною сумісною власністю подружжя. Вказаним майном сторони користувалися сумісно. Сторони зробили ремонт у квартирі і переїхали до неї для постійного проживання у травні 2004 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син, ОСОБА_4 , який також мешкав у спірній квартирі. Позивач зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося, а 25 березня 2016 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська було розірвано шлюб між сторонами. Приблизно за рік до розірвання шлюбу, як стверджує позивач, відповідач почав створювати умови, які стали не прийнятними для спільного проживання сторін, вони не підтримували будь-які шлюбні відносини. Хоча вони проживали за однією адресою, проте перестали вести спільне господарство та мали різні бюджети. Відповідач став скандалити та піднімати на неї руку, вона неодноразово викликала працівників поліції з приводу цього. Позивач зазначає, що їй іноді доводилося ночувати не вдома, виїздити до батьків в смт. Іларіонове. Вона приходила додому на кілька годин, робила з сином уроки та позакласні завдання, виконувала побутові справи, а потім була вимушена піти. Після офіційного розлучення відповідач перестав пускати її до спірної квартири, змінив замки, а ключі від вхідної двері не надав. Позивач не має можливості вільно користуватися спільним майном, не має можливості проживати в спірній квартирі та вільно спілкуватися із сином. Таким чином, відповідач навмисно намагається перешкодити їй у користуванні спірною квартирою. Враховуючи, що дана квартира є спільною власністю подружжя, позивач має таке ж право користування нею, як і відповідач, тим більше, що в цій квартирі вона зареєстрована і до розірвання шлюбу мешкала постійно.

19 травня 2016 року від ОСОБА_2 до суду подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя в якій просить суд:

1) у задоволенні позовних вимог первісного позивача ОСОБА_1 відмовити;

2) поділити спільне майно подружжя між сторонами наступним чином: виділити ОСОБА_2 на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , виділити ОСОБА_1 на праві власності квартиру АДРЕСА_2 ;

3) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації вартості Ѕ частини спільного майна 50 000 грн.;

4) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 всі судові витрати.

Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2003 року. Від спільного життя мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На початку 2016 року спільне проживання між сторонами було припинено, так як ОСОБА_1 залишила сім`ю та почала проживати з іншим чоловіком. Надалі шлюб був розірваний за рішенням суду. Малолітній син залишився проживати з батьком ОСОБА_2 . В період шлюбу на спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1 , договір купівлі-продажу оформлений на ім`я ОСОБА_2 07.12.2006 року сторони придбали за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_2 , покупцем за договором вказана ОСОБА_1 . Квартира була придбана для того, щоб в ній проживали батьки ОСОБА_1 . Правовстановлюючі документи на квартиру в смт. Іларіонове постійно знаходилися в цій квартирі, а надати їх батьки ОСОБА_1 відмовилися. Також разом з квартирою був придбаний гараж, який знаходиться за будинком АДРЕСА_3 , але право власності на нього не зареєстровано. ОСОБА_2 вважає, що квартира по АДРЕСА_4 та квартира АДРЕСА_5 є спільною сумісною власністю подружжя. ОСОБА_2 також зазначає, що між сторонами склалися неприязні стосунки, спільне проживання з ОСОБА_1 , на його думку, неможливе. ОСОБА_2 вважає, що йому повинна бути виділена квартира за АДРЕСА_1 , адже з ним залишився проживати син, а ОСОБА_1 повинна бути виділена квартира АДРЕСА_2 . Загальна вартість квартир, на переконання ОСОБА_2 , складає 300 000 грн. Так як квартира в АДРЕСА_6 за своєю вартістю менша, то ОСОБА_2 готовий надати компенсацію вартості майна, яка буде уточнена після встановлення дійсної вартості зазначених квартир.

31 травня 2016 року від ОСОБА_1 до суду надійшло заперечення на зустрічну позовну заяву. ОСОБА_1 не згодна з обставинами, викладеними у зустрічній позовній заяві, вважає зустрічний позов незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Зазначає, що зустрічний позов поданий з порушенням вимог ЦПК України, адже ОСОБА_2 невірно оцінено вартість належних їм квартир, тому не сплачено у повному обсязі судовий збір. ОСОБА_1 також вказує на те, що у купівлі квартир сторонам допомогли її батьки, які надали частину коштів на купівлю квартири АДРЕСА_1 , а на купівлю квартири АДРЕСА_2 вона, ОСОБА_1 , брала кошти у борг у батьків, про що писала розписку. Переконана, що всі події, які склалися в їх родині стосовно розлучення і поділу майна ОСОБА_2 створив з метою, щоб не повертати гроші її батькам. Також у своїх запереченнях ОСОБА_1 зазначає, що гараж за будинком АДРЕСА_6 сторони не купували, а цим твердженням ОСОБА_2 вводить суд в оману. Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що вже два тижні син сторін проживає разом з нею, адже всі разом вони мешкати не можуть.

Також 31 травня 2016 року до суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в якій вона просить суд:

1) стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на її користь позичені кошти в сумі еквівалентній 20 000, 00 доларів США;

2) стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на її користь понесені судові витрати у повному обсязі.

Вищевикладені позовні вимоги обґрунтовуються тим, що предметом судового спору у даній справі є поділ спільного майна подружжя. До маси спільного майна подружжя ОСОБА_2 залучив і квартиру АДРЕСА_2 . Однак гроші у сумі 20 000,00 доларів США на її купівлю ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_3 , про що написала власноручно розписку. ОСОБА_3 вважає, що між нею та ОСОБА_1 був укладений договір позики. Вона також вказує, що передачу грошей на купівлю квартири можуть підтвердити свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . У зв`язку із тим, що договір позики був укладений в інтересах сім`ї і придбане майно сторони ділять як спільне майно подружжя, то вони є солідарними боржниками. Крім того, ОСОБА_3 зазначає, що подружжя ОСОБА_7 ніколи не користувалися даної квартирою, не здійснювали жодних витрат. З моменту придбання квартири ОСОБА_3 сплачувала всі комунальні та інші необхідні платежі за квартиру, несла тягар утримання цієї квартири.

25 лютого 2020 до матеріалів справи долучено уточнений зустрічний позов ОСОБА_2 , обґрунтування якого в цілому відповідає за змістом первісному зустрічному позову, проте були змінені позовні вимоги, відповідно до яких ОСОБА_2 просить суд:

1) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити;

2) поділити спільно нажите майно між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступним чином: виділити ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_7 ; виділити ОСОБА_8 на праві власності квартиру АДРЕСА_8 , визнавши за нею право власності на цю квартиру.

3) стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації вартості Ѕ частини спільного майна 87 120,50 грн.

4) стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 всі судові витрати.

ІІ. Позиції сторін по справі.

ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вважають їх законними і обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав, наведених в позовніи? заяві.

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що в квартирі АДРЕСА_1 вона не мешкає з лютого 2016 року, ОСОБА_2 було змінено замки, а ключів в неї немає. Вона бажає користуватися цією квартирою, хоче, щоб їй виділили середню за площею кімнату і вона могла нею користуватися. Також зазначила, що в квартирі залишилися її особисті речі.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Кургузова О.Ю., проти задоволення зустрічного позову заперечила, також зазначила, що в квартирі в смт. Іларіонове мешкають батьки ОСОБА_1 і це буде неправильно, якщо вона буде проживати разом з батьками та дитиною.

Щодо первісних позовних вимог відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Маркело В.О. заперечили в повному обсязі посилаючись на те, що вимоги позову є не обґрунтованими та такими, що не відповідають діи?сності. Підтримали вимоги уточненоі? зустрічноі? позовноі? заяви та просили і?і? задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в зустрічніи? позовніи? заяві з урахуванням уточнень та наданих пояснень.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 та її представник адвокат Арутюнова В.В. підтримали заявлені позовні вимоги, вважають, що вони є обґрунтованими та підлягають задоволенню з підстав, викладених у позовній заяві третьої особи.

ОСОБА_3 також пояснила, що передала своїй донці ОСОБА_1 20 000 доларів США під розписку на купівлю квартири в смт. Іларіонове, а ОСОБА_2 не вклав жодних коштів для придбання цієї квартири.

ОСОБА_1 позов третьої особи визнала та підтвердила, що ОСОБА_3 передавала їй 20 000 доларів США під розписку для купівлі квартири в смт. Іларіонове.

ОСОБА_2 позов третьої особи не визнав, зазначив, що про розписку та позику дізнався лише в суді, а квартиру в смт. Іларіонове купував він, а ОСОБА_3 не приїжджала та не дивилась квартиру. Крім того він працює на залізниці на дистанції колії близько до смт. Іларіонове, та часто користувався згаданою квартирою для тимчасового проживання.

ІІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

26.04.2016 року до суду надійшла первісна позовна заява ОСОБА_1 (а.с. 2-4 т.1).

28.04.2016 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено попереднє судове засідання (а.с. 11 т.1).

19.05.2016 року ОСОБА_2 у судовому засіданні було подану зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 (а.с. 20-22 т.1).

31.05.2016 від ОСОБА_3 надійшла заява про залучення до справи в якості третьої особи з самостійними вимогами (а.с. 33-34 т.1), а у судовому засіданні нею подана позовна заява третьої особи до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 43-46 т.1). Того ж дня у судовому засіданні ОСОБА_1 було подано заперечення на зустрічну позовну заяву (а.с. 35-37 т.1).

08.08.2016 року від позивача за первісним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні подано заяву про призначення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення дійсної вартості квартири АДРЕСА_1 та дійсної вартості квартири АДРЕСА_2 (а.с. 73 т.1).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року вищевказана заява була задоволена, призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення дійсної вартості спірних квартир, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с 75-76 т.1).

05.01.2017 року на адресу суду від Дніпропетровського НДІСЕ надійшло повідомлення про неможливість проведення судової будівельно-технічної експертизи № 4209/4210-16 від 14.12.2016 у зв`язку із тим, що судовому експерту не було надано безперешкодний доступ до об`єкта дослідження (а.с. 78-81 т.1).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 січня 2017 року відновлено провадження у даній цивільні справі та призначено судове засідання (а.с. 82 т.1).

26.01.2017 року у судовому засіданні ОСОБА_2 заявив клопотання про повторне призначення судової будівельно-технічної експертизи, яке в той же день було задоволено ухвалою суду та призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення дійсної вартості спірних квартир, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 109 т.1).

23.06.2017 року Дніпропетровським НДІСЕ на адресу суду направлено висновок судового експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 434/435-17, з якого встановлено, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на дату оцінки складає: 559 654 грн. У висновку також зазначено, що у зв`язку із ненаданням доступу до квартири АДРЕСА_2 оцінка квартири не проводилась (а.с. 111-122 т.1).

23.06.2017 року відновлено провадження у справі та призначено судове засідання (а.с. 123 т.1).

10.08.2017 року представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_9 в судовому засіданні заявила клопотання щодо повторного направлення справи для проведення експертизи, оскільки при проведенні експертизи не був наданий доступ до квартири АДРЕСА_2 та не була встановлена вартість даного житла (а.с. 137 т.1).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2017 року дане клопотання задоволено, призначено у даній цивільній справі проведення судової будівельно-технічної експертизи для визначення дійсної вартості квартири АДРЕСА_2 , провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 142 т.1).

26.04.2018 року на адресу суду від Дніпропетровського НДІСЕ надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судової оціночно-будівельної експертизи №3960-17 від 28.03.2018 року, адже не було надано доступу до об`єкта дослідження, квартири АДРЕСА_2 (а.с. 147-151 т.1).

17.07.2018 року відновлено провадження у справі, призначено судове засідання (а.с. 162 т.1).

01.08.2018 року представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_9 в судовому засідання було заявлене клопотання про призначення по даній справі судово-будівельної експертизи для встановлення дійсної вартості квартири АДРЕСА_2 (а.с. 165-166 т.1).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року дане клопотання задоволено, призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення дійсної вартості квартири АДРЕСА_2 , провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 168 т.1).

07.08.2019 року від судового експерта Дніпропетровського НДІСЕ на адресу суду надійшло клопотання, в якому він просить забезпечити прибуття експерта та надати безперешкодний доступ до об`єкту дослідження 29.08.2019 року з 10-00 години за адресою: АДРЕСА_9 (а.с. 185 т.1).

27.08.2019 року на адресу позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , та відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , а також на адресу третьої особи ОСОБА_10 судом направлено лист, в якому викладені вимоги, зазначені судовим експертом у клопотанні від 07.08.2019 року (а.с. 187 т.1).

21.12.2019 року на адресу суду від Дніпропетровскього НДІСЕ надійшов висновок експерта №4509-18 від 16.10.2019 року, з якого встановлено, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 з округленням складає 385 413 грн. (а.с. 193-206 т.1).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2019 року поновлено провадження у даній цивільній справі та призначено судове засідання (а.с. 207 т.1).

29.01.2020 року на адресу суду від позивача за первісним позовом ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із апеляційним розглядом справи, де вона є стороною (а.с. 210 т.1).

30.01.2020 року відкладено розгляд справи у зв`язку із неявкою позивача за первісним позовом та третьої особи.

25.02.2020 року представником позивача за зустрічним позовом ОСОБА_9 у судовому засіданні подано уточнену позовну заяву (а.с. 224-226 т.1).

Надалі третя особа ОСОБА_3 та позивач за первісним позовом ОСОБА_1 у призначені судові засідання не з`являлися, про день та час розгляду справи належним чином були повідомлені шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті судової влади, причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та визначення порядку користування житловою площею - залишено без розгляду (а.п. 250 т.1).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_11 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - залишено без розгляду (а.п. 249 т.1).

При розгляді справи судом було з`ясовано обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, досліджено докази, які містяться у матеріалах справи, було заслухано сторін по справі, допитано свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

22 липня 2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних відносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_12 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2003 року, шлюб було розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2016 року (а.с. 9 т.1).

Від шлюбу вони мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис про народження № 153 (а.с. 8 т.1).

У період шлюбу, 23 грудня 2003 року позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_10 , про що вбачається із договору купівлі-продажу ВАР №789125, р. №1-4621 від 23.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В. (а.с. 23 т.1).

Квартира за адресою: АДРЕСА_11 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , про що вбачається із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2825302 від 13.02.2004 року (а.с. 24 т.1).

Також у період шлюбних відносин, 28 вересня 2006 року ОСОБА_12 була придбана квартира АДРЕСА_7 , про що вбачається із копії Договору купівлі-продажу від 08.09.2006 року, ВЕВ 797908 р. №1223, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Лівінською Л.М. (а.с. 40 т.1).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №5927287 від 17.05.2016 року, наданою позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 , квартира за адресою: АДРЕСА_9 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, ВЕВ №797908 р.№1223, 08.09.2006, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Лівінською Л.М. (а.с. 28 т.1).

З наданого ОСОБА_12 витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12802165 від 07.12.2006 року вбачається, що дійсно квартира за адресою: АДРЕСА_9 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, її частка 1/1 (а.с. 38 т.1).

Третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, надано суду копію розписки від 05 вересня 2006 року, з якої вбачається, що ОСОБА_12 взяла в борг у ОСОБА_3 гроші в сумі еквівалентній двадцяти тисячам доларів США для купівлі квартири в АДРЕСА_9 для сім`ї, строк повернення грошей - 5 вересня 2016 року (а.с. 48 т.1).

З приводу встановлення достовірності розписки та факту передачі коштів, а також дійсності проживання у квартирі в смт Іларіонове ОСОБА_3 з її чоловіком, у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_6 під час допиту у судовому засіданні повідомила що, вона дізналася, що ОСОБА_3 та ОСОБА_12 збираються придбати квартиру, вона порекомендувала написати розписку. Вона диктувала текст розписки, а ОСОБА_3 писала. Свідок зазначила, що в розписці було написано, що ОСОБА_3 передала ОСОБА_12 20000 доларів США. Також вона повідомила, що розписку писали на початку вересня чи серпня. ОСОБА_6 зазначила, що в квартирі в смт. Іларіонове мешкали ОСОБА_3 та її чоловік.

Свідок ОСОБА_5 під час допиту у судовому засіданні повідомила, що вона з сусідкою сиділи на лавочці, ОСОБА_3 з ОСОБА_12 підійшли до них та сказали, що хочуть купити квартиру, вони сказали, що в будинку продається квартира, потім вони пішли до ОСОБА_6 додому писати розписку. Розписку вона не читала, розписалася в розписці. Підтвердила, що ОСОБА_13 передала 20000 доларів США ОСОБА_12 для продажу квартири. Також зазначила, що в квартирі проживали ОСОБА_3 та її чоловік, ніхто більше не проживав.

На виконання ухвали суду судовим експертом Дніпропетровського НДІСЕ було проведено судову оціночно-будівельну експертизу квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівльної експертизи №434/435-17 від 18.05.2017 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на дату оцінки складає: 559 654 грн. (п`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят чотири гривні) (а.с. 113-122 т.1).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 4509-18 від 16.10.2019 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 з округленням складає 385 413 грн. (триста вісімдесят п`ять тисяч чотириста тринадцять гривень) (а.с. 194-205 т.1).

Зміст спірних відносин полягає у тому, що сторони не досягли згоди щодо порядку розподілу майна (квартир), придбаними ними за період шлюбу, що і зумовило наявність між ними спору.

V. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Дані правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи, що первісна позовна заява ОСОБА_12 та позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги до предмета спору, ОСОБА_3 були залишені судом без розгляду, то суд вирішує справу лише в межах вимог уточненої зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 .

Статтею 3 СК Украі?ни визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У відповідності до ч. 1 ст. 21 СК Украі?ни шлюбом є сімеи?нии? союз жінки та чоловіка, зареєстровании? у органі державноі? реєстраціі? актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК Украі?ни.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Судом було встановлено і ніким не оспорювалося у судовому засіданні, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, адже вона була придбана під час спільного проживання сторонами у шлюбі в інтересах сім`ї і для сім`ї.

Також було встановлено, що у шлюбі була придбана квартира АДРЕСА_2 , яка була зареєстрована за ОСОБА_12 . Сторони по справі у судовому засіданні прямо не заперечували проти того факту, що і дане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Та обставина, що ОСОБА_3 нібито передала 20000 доларів США ОСОБА_12 для купівлі вищевказаної квартири жодним чином не виключає факту її належності до спільної сумісної власності подружжя, адже кошти надавалися в інтересах сім`ї.

Також суд зазначає, що майно, придбане за запозичені кошти та оформлене на одного з подружжя, все одно є об`єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу судом, оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України «Майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка»

Крім того, як було з`ясовано судом під час розгляду цієї справи, рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2019 року (а.с. 215-217 т.1), залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2020 року (а.с. 218-220 т.1), в задоволенні позовних вимог за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_14 про визнання квартири АДРЕСА_2 особистою власністю ОСОБА_12 відмовлено повністю.

Синельниковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у даному рішенні дійшов до обґрунтованого висновку, що квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя, відтак дане нерухоме майно може бути поділено між сторонами в судовому порядку.

Вирішуючи питання щодо поділу спільного майна подружжя, суд виходить із наступного.

Частинами 1, 2 статті 372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як передбачено у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Отже, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки, як це передбачено частиною 2 статті 364 ЦК України.

Здійснюючи поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, суд насамперед керується принципом рівності часток подружжя у спільному майні. При розгляді справи не було встановлено істотних обставин, за яких суд може відійти від цієї засади та збільшити частку одного з подружжя.

Таким чином, суд приходить до висновку, що як ОСОБА_12 так і ОСОБА_2 належить у рівних частинах нажите ними у шлюбі майно. При цьому предметом позову є два окремих об`єкта нерухомого майна.

Як було визначено судовою оціночно-будівельною експертизою, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на дату оцінки складає: 559 654 грн., а ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 з округленням складає 385 413 грн. Таким чином, загальна вартість спільного майна подружжя, що є предметом поділу, становить 945 067 грн., а половина складає 472 533,50 грн.

Враховуючи принцип рівності часток подружжя у спільному майні, а також обставини, які склалися між сторонами, зокрема їх спосіб життя та наявність у ОСОБА_2 місця роботи. Наближеного до смт.Іларіонове, суд приходить до висновку, що необхідно визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , у свою чергу, визнати за ОСОБА_12 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Беручи до уваги, що квартира АДРЕСА_1 є дорожчою за вартістю, то з ОСОБА_12 необхідно стягнути грошову компенсацію вартості Ѕ частки ОСОБА_2 у розмірі 559 654,00-472 533,50 = 87120,50 (грн.)

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені норми матеріального та процесуального права, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , на користь якого вирішено дану справу, поніс наступні судові витрати: судові збори 2000,00 грн. (а.п. 19 т.1) та 2725,34 грн. (а.п. 223 т.1), що загалом складає 4725,34 грн., та за висновки судової експертизи 5284,80 грн. (а.п. 221), 4118,40 грн. (а.п. 222 т.1), що загалом складає 9403,20 грн.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Поділити спільно нажите майно між ОСОБА_2 та ОСОБА_15 наступним чином: виділити ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_7 ; виділити ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ) на праві власності квартиру АДРЕСА_8 , визнати за нею право власності на цю квартиру.

Стягнути з ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , кв. АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , кв. АДРЕСА_1 ) в рахунок компенсації вартості Ѕ частини спільного майна 87 120 (вісімдесят сім тисяч сто двадцять) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 , кв. АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , кв. АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплаченого судового збору в розмірі 4725 (чотири тисячі сімсот двадцять п`ять) гривень 34 копійки, та за висновки судової експертизи 9403 (дев`ять тисяч чотириста три) гривні 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 травня 2021 року.

Суддя А.О. Сухоруков