Справа № 761/2695/20
Провадження № 2-о/761/106/2020
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Притули Н.Г.

при секретарі: Гриб Д.В.,

за участі

заявника ОСОБА_1

представника заявника: Нураліна М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне Міжрегіональне Управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В:

До суду 23 січня 2020 року надійшла зазначена заява.

В заяві заявник просить: встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13.11.1991 року.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Жданов, Донецької області, УРСР та з 1989 року проживав на території АР Крим, де отримав: паспорт для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданий державою Україна 20.04.1992 р. у графі громадянство якого зазначено: «URSS»; водійське посвідчення серії НОМЕР_2 , видане Сімферопольським ДАІ 05.11.1991 року; військовий квиток НОМЕР_3 , виданий 13.06.1990 року Київським районним військовим комісаріатом Кримської області, згідно якого перебував на військовому обліку в Київському РВК м. Сімферополя з 13.06.1990 р. по 10.08.1992 року; трудову книжку НОМЕР_4 від 24.05.1990 року, згідно якої працював з 05.06.1989 року по 17.08.1989 року та з 22.05.1990 року по 31.07.1990 року на Сімферопольському консервному заводі імені 1 травня, з 01.09.1990 року по 03.06.1991 року був студентом денного навчання по спеціальності «Історія», з 05.06.1991 року по 21.02.1992 року працював у Кооперативі «Експрес» м. Сімферополь; диплом про закінчення Сімферопольського технікуму харчової промисловості МТ №769146 від 01.03.1990 року.
Встановлення факту постійного проживання на території України необхідне заявнику для подання документів до Державної міграційної служби та надання йому громадянства України.
Цей факт повинен підтверджуватись судовим рішенням, як зазначено в заяві, у зв`язку з чим заявник звернувся до суду.
В судовому засіданні представник заявника та заявник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи.

А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив розгляд заяви у відсутність представника заінтересованої особи, яка повідомлена належним чином, в судове засідання уповноваженого представника не направила.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника заявника, врахувавши пояснення представника заінтересованої особи, суд приходить до висновку про задоволення заяви за наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Жданов, Донецької області, УРСР, а з 1989 року постійно проживав на території АР Крим.
Як вбачається з матеріалів справи, факт постійного проживання заявника на території України на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) підтверджено наступними доказами:
- свідоцтвом про народження НОМЕР_5 від 23.07.1971 року видане Приморським Р/ЗПЦС, Донецька область;
- паспортом для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданий державою Україна 20.04.1992 р. у графі громадянство якого зазначено: «URSS»;
- водійським посвідченням серії НОМЕР_2 , видане Сімферопольським ДАІ 05.11.1991 року;
- військовим квитком НОМЕР_3 виданий 13.06.1990 року Київським районним військовим комісаріатом Кримської області, згідно якого ОСОБА_1 перебував на військовому обліку в Київському РВК м. Сімферополя з 13.06.1990 р. по 10.08.1992 року;
- дипломом про закінчення Сімферопольського технікуму харчової промисловості МТ №769146 від 01.03.1990 року;
- трудовою книжкою НОМЕР_4 від 24.05.1990 року, згідно якої ОСОБА_1 працював з 05.06.1989 року по 17.08.1989 року та з 22.05.1990 року по 31.07.1990 року на Сімферопольському консервному заводі імені 1 травня, з 01.09.1990 року по 03.06.1991 року був студентом денного навчання по спеціальності «Історія», з 05.06.1991 року по 21.02.1992 року працював у Кооперативі «Експрес» м. Сімферополь.
Відповідно до положення п.5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Наведений у ст.273 ЦПК України (в редакції до 2017 року) перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним.
За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.
Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року.
При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень».
Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та зазначеного Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 року «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону. Тобто юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 р. або станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 р. чи 13 листопада 1991 р.; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.
Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Таким чином, наявні в справі документи підтверджують той факт, що станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року дати з якими законодавець пов`язує набуття громадянства України заявник постійно проживав на території України.
Таким чином, наданими до суду документами підтверджується факт постійного безперервного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Маріуполь (м. Жданов), Донецької області, на території України, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є підстави для її задоволення.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 1, 3, 6, 9, Закону України «Про громадянство України», ст.ст. 2, 4, 77- 81, 259, 263-265, 315-317, 319 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне Міжрегіональне Управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.
Встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Маріуполь (м. Жданов), Донецької області станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 02 листопада 2020 року

Суддя: Н.Г.Притула