Справа № 643/1586/19
Провадження № 2/643/496/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2020 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Коцюбинської М.С., позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 відповідача - ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_4 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідачка), в якому просить: визнати за позивачем право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м., в порядку поділу спільного майна подружжя; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 35,3 кв.м., житловою площею 18,0 кв.м., в порядку поділу спільного майна подружжя; визнати за відповідачкою право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя; визнати за відповідачкою право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 35,3 кв.м., житловою площею 18,0 кв.м., в порядку поділу спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував у шлюбі з відповідачкою з 04.07.1992 року. Шлюб було розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.04.2014 року. В період шлюбу було набуте відповідне спірне майно, а саме квартири за наступними адресами: 1) квартира АДРЕСА_1 2 ) квартира АДРЕСА_3 ) квартира АДРЕСА_2 . На даний час позивач зареєстрований та фактично проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_6 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.04.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримали в повному обсязі.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.04.2014 року шлюб між сторонами розірвано. З цього ж рішення вбачається, що шлюб між сторонами був зареєстрований 04.07.1992.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12.10.2011, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Голик С.В. 12.11.2011, зареєстрованого в реєстрі за № 1095, ОСОБА_3 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_2 .

Право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 31860325 від 31.10.2011, сформованим КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

Перебування зазначеної квартири у власності ОСОБА_5 підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 200483552 від 17.02.2020, згідно якої квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, р. № 1095, 12.10.2011, п/н ХМНО Голик С.В. Крім заборони відчуження, накладеної в межах даної цивільної справи в якості забезпечення позову, будь-які інші обтяження зазначеної квартири відсутні.

Згідно ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 2 вказаної статті неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 вказаної статті у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

З досліджених судом доказів вбачається, що вказана вище квартира була придбана відповідачкою за договором купівлі-продажу під час шлюбу з позивачем, а відтак є об`єктом права спільної сумісної власності сторін.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги в частині поділу вказаної вище квартири та визнає за позивачем та відповідачкою право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для застосування до вказаних вимог позовної давності, про що просив представник відповідачки, з огляду на таке.

В обґрунтування пропуску строків позовної давності представник відповідачки зазначав, що перебіг вказаних строків розпочався з дати розірвання шлюбу, а саме з 28.04.2014.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 13.02.2020 по справі № 320/3072/18, неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15). Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України). Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19).

Таким чином, строк позовної давності обчислюється не з дня розірвання шлюбу, а з дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України суду не надано доказів того, що позивач як співвласник спільного майна дізнався про порушення свого права власності більше ніж за три роки до дня звернення до суду з даним позовом.

За таких обставин суд відмовляє в застосуванні позовної давності до пред`явлених позивачем вимог.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для поділу інших двох квартир, суд керується таким.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № від 09.11.2018, а також договору купівлі-продажу квартири від 17.02.2009 року, трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , належить позивачу та відповідачці на праві спільної часткової власності, по 1/2 частці кожному.

Згідно свідоцтва про право власності від 22.02.2000 року, зареєстрованого в КП «ХМБТІ», посвідчено, що в спільному сумісному майні, придбаному під час зареєстрованого шлюбу, ОСОБА_3 належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.1994 року.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Таким чином, вказані вище дві квартири належать сторонам на праві спільної часткової, а не спільної сумісної, власності.

При цьому поділ квартири АДРЕСА_3 , як спільного майна подружжя був здійснений в 2000 році, внаслідок чого було видано Свідоцтво про право власності від 22.02.2000 року, зареєстроване в КП «ХМБТІ».

Квартира АДРЕСА_1 , була придбана сторонами одразу в спільну часткову власність, тобто вже під час укладення договору купівлі-продажу сторони визначились, що вказане майно ними придбається не в спільну сумісну, а в спільну часткову власність, та визначили частку кожного з них у вказаному майні.

Враховуючи наведене, вказані вище квартири, що перебувають у спільній частковій власності сторін, не є предметом права спільної сумісної власності подружжя та, відповідно, не можуть бути предметом поділу між сторонами.

За таких обставин суд відмовляє в позовних вимогах про поділ квартири АДРЕСА_3 , та квартири АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , на однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Крівцов