Справа № 595/347/20
Провадження 2/595/214/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2020

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: одноособово суддею Федорончуком В.Б.,

при секретарі Тарчинській Л.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та третьої особи служби у справах дітей Бучацької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та третьої особи служби у справах дітей Бучацької районної державної адміністрації про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги мотивує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, не підтримує жодного контакту з сином, не надає коштів на його утримання.

03 червня 2020 року представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 надав до суду відзив, відповідно до якого вважає, що позов про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав не може бути задоволений, оскільки у зв`язку із скрутним матеріальним становищем у серпні 2018 року ОСОБА_4 виїхав у Королівство Великобританії, де перебуває в якості трудового мігранта. З серпня 2018 року по даний час ОСОБА_4 матеріально допомагає позивачу, надає матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_5 . До недавнього часу по телефону спілкувався із сином через ОСОБА_1 . Постійно цікавиться життям сина, отримує його фотографії від матері та відеозаписи, спілкується онлайн через послуги скап зв`язку.ОСОБА_4 не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки такі обставини, що могли б свідчити про ухилення батька, настали поза волею і без винної поведінки ОСОБА_4 , який не має можливості спілкуватися з сином наочно через перебування за кордоном. Між сторонами існує конфлікт у зв`язку з ініціюванням позивачем процедури розірвання шлюбу з відповідачем, та укладення нового шлюбу позивача із ОСОБА_7 , що негативно вплинуло на взаємовідносини з сином, який залишився проживати з матір`ю.При цьому, новостворена сім`я вирішила розірвати будь-які стосунки із попереднім чоловіком позивача - ОСОБА_4 саме шляхом позбавлення його можливості вирішувати питання, що стосуються виховання сина.Позивач ОСОБА_1 не зверталася з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання сина, оскільки відповідач надає усю необхідну матеріальну допомогу через поштові перекази коштів та передає їх через свою матір.Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому відсутність між дитиною і батьком прямого контакту, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. Висновок органу опіки та піклування Бучацької районної адміністрації обґрунтований виключно обставинами, що свідчать про перебування відповідача за кордоном і є немотивований та суперечить інтересам дитини.

26 червня 2020 року позивачем ОСОБА_1 надано відповідь на відзив, в якому просила задовольнити її позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , оскільки останній в кінці липня 2018 року, ще до народження сина виїхав у Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії. Дитина, ОСОБА_5 народився після того як відповідач виїхав за кордон. Жодного разу наочно відповідач не бачив сина і неодноразово повідомляв що син, ОСОБА_5 не від нього.З моменту народження і по сьогоднішній час відповідач не проявляє будь-якої цікавості щодо дитини, його розвитку та стану здоров`я, не підтримує жодного контакту з ним. Фактично відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, щодо виховання та утримання дитини, не навідується до нього, не бере участі у його вихованні, не піклується про його здоров`я та не надає коштів на утримання. Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що висновок органу опіки та піклування Бучацької районної адміністрації обґрунтований виключно обставинами, що свідчать про перебування ОСОБА_4 за кордоном. Цей висновок немотивований і суперечить інтересам дитини.Проте, у відповідності до висновку органу опіки та піклування Бучацької районної державної адміністрації від 18.05.2020 р. №22-531/01.01-22 підтверджується те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків і орган опіки та піклування Бучацької РДА вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 стосовно малолітнього сина ОСОБА_5 .У висновку органу опіки та піклування Бучацької районної державної адміністрації зазначається, що довідкою виданою Акціонерним товариством «Укрпошта» від 03.03.2020 р. підтверджується, що на ім`я ОСОБА_1 , жительки с.Осівці Бучацького району Тернопільської області поштові перекази не надходили.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав, викладених в позові та у відповіді на відзив, просила позбавити відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_5 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що 20 липня 2018 року позивач уклала шлюб з відповідачем по справі. Сторони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 05 листопада 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано. Син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. З серпня 2018 року відповідач неналежно виконує свої батьківські обов`язки, оскільки з моменту народження і по сьогоднішній час відповідач не проявляє будь-якої цікавості щодо дитини, його розвитку та стану здоров`я, не підтримує жодного контакту з ним. Фактично відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, щодо виховання та утримання дитини, не навідується до нього, не бере участі у його вихованні, не піклується про його здоров`я та не надає коштів на утримання.У зв`язку з цим, просила позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 позов заперечив, суду пояснив, що ОСОБА_4 з серпня 2018 року перебуває у Королівстві Великобританії, матеріально допомагає позивачу, надає матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_5 . По телефону спілкувався із сином через ОСОБА_1 . Постійно цікавиться життям сина, отримує його фотографії від матері та відеозаписи, спілкується онлайн через послуги скап зв`язку, він свідомо не ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, тому просив не позбавляти відповідача батьківських прав.

Представник третьої особи органу опіки і піклування Бучацької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує та просив суд справу розглядати у його відсутності.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батько ОСОБА_4 та матір ОСОБА_1 .

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 05.11.2019 року розірвано шлюб між сторонами.

Згідно висновку органу опіки та піклування Бучацької районної державної адміністрації від 18 травня 2020 року ОСОБА_4 є батьком малолітнього синаОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач з сім`єю не проживає, вихованням сина не займається, матеріально не допомагає, тобто самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому його доцільно позбавити батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_5 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. У своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Тобто, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов висновку про не доцільність позбавлення його батьківських прав.

Висновок органу опіки та піклування Бучацької районної державної адміністрації щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органу Національної поліції, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст. 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Як визначено в статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що прагнення відповідача ОСОБА_4 налагодити з дитиною відносини, відсутність доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо сина, а також враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, є підставами для відмови у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12,76-81,263-265,268 ЦПК України, Декларацією прав дитини, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 150, 164-167 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та третьої особи служби у справах дітей Бучацької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав -відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Дата складення повного тексту рішення - 04 січня 2021 року.

Суддя: В. Б. Федорончук