Справа №752/6999/16-ц
Провадження № 2/752/98/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.10.2020 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Оджубейської Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 14.10.2014 р.

За час перебування у шлюбі подружжям було придбано транспортний засіб «Субару» д.н. НОМЕР_1 , 2007 р. випуску, підземний паркінг, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, автомобіль «Шевроле Лачетті» д.н. НОМЕР_2 , 2005р. випуску, гараж цегляний, АДРЕСА_2, холодильник «Самсунг», телевізор «Самсунг», посудомийна машина «Електролюкс», вбудована варильна поверхня, шафа духова «Електролюкс», кухонні меблі, велосипед, мікрохвильова піч, пральна машина, швейна машина, хлібопіч, фритюрниця, меблі дитячої з диваном, тумба для телевізора, меблі для спальних кімнат, меблі для зали, сейф металевий, рушниця «ІД».

Однак, деякі із зазначених речей, як зазначає позивач, були придбані до шлюбу або подаровані їй під час шлюбу.

Посилаючись на положення ст.ст. 60, 70, 71 СК України позивач просить поділити спільне майно подружжя, залишивши у її власності транспортний засіб «Субару» д.н. НОМЕР_1 , 2007 р. випуску, підземний паркінг, що розташований за адресою:АДРЕСА_1,все інше майно, а саме: транспортний засіб «Шевроле» д.н. НОМЕР_2 , 2005 р. випуску, гараж цегляний АДРЕСА_2, холодильник «Самсунг», телевізор «Самсунг», посудомийна машина «Електролюкс», вбудована варильна поверхня, шафа духова «Електролюкс», кухонні меблі, велосипед, мікрохвильова піч, пральна машина, швейна машина, хлібопіч, фритюрниця, меблі дитячої з диваном, тумба для телевізора, меблі для спальних кімнат, меблі для зали, сейф металевий, рушниця «ІД» залишити у власності відповідача.

Відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого ОСОБА_2 просить здійснити оцінку придбаного майна та зобов`язати ОСОБА_1 сплатити йому грошову компенсацію в рахунок його частки у спільній власності за наступне майно: Ѕ частину автомобіля «Субару» д.н. НОМЕР_1 , меблі для дитячої з диваном, мікрохвильову піч, пральну машину, швейну машину, хлібопіч, фритюрницю, тумбу для телевізора, стінку «Горка».

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, в зв`язку з чим суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який був зареєстрований 08.07.1995 р. виконавчим комітетом Вінницької міської ради народних депутатів Вінницької області за актовим записом № 1452.

На підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 14.10.2014 р. даний шлюб було розірвано (а.с. 7-8).

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ст.70 Сімейного кодексу України та ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними.

Згідно з ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї постанови від 21 грудня 2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

В силу положень ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму ст.60 СК та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена позиція висловлена в Постанові ВСУ від 7 вересня 2016 року м.Київ №6-801цс16.

Звертаючись до суду позивач визначає предметом поділу наступне майно: транспортний засіб «Субару» д.н. НОМЕР_1 , 2007 р. випуску, підземний паркінг, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, автомобіль «евроле Лачетті» д.н. НОМЕР_2 , 2005р. випуску, гараж цегляний, АДРЕСА_2, холодильник «Самунг», телевізор «Самсунг», посудомийна машина «Електролюкс», вбудована варильна поверхня, шафа духова «Електролюкс», кухонні меблі, велосипед, мікрохвильова піч, пральна машина, швейна машина, хлібопіч, фритюрниця, меблі дитячої з диваном, тумба для телевізора, меблі для спальних кімнат, меблі для зали, сейф металевий, рушниця «ІД».

Однак, посилається на те, що деякі із зазначених речей були придбані до шлюбу або подаровані їй під час шлюбу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу положень ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.80 ЦПК України).

В порушення зазначених вимог позивачем не надано суду і матеріали справи не містять доказів, що підтверджують час придбання майна, що є предметом поділу, його вартість,а також за які кошти воно було придбано.

Відсутність таких доказів позбавляє суд можливості прийти до обґрунтованого висновку, що майно, яке позивач просить поділити між сторонами у спорі є спільним майном подружжя.

Крім того, відповідно до інформації з реєстраційної картки на автомобіль «Субару» д.н. НОМЕР_1 його власником є ОСОБА_4 , а отже він не може бути предметом поділу, як спільне майно подружжя, оскільки не належить сторонам.

Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для завдоолення позову в зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження належності майна, що є предметом поділу, подружжю.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.4, 5, 77, 81, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя