Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бедьо В.І.,

за участі секретаря судового засідання - Пазяк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Горват Іван Іванович до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Виконавчий комітет Ужгородської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горват І.І. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вказаною позовною заявою, яку мотивує тим, що він 09.08.2019 року придбав будинок по АДРЕСА_1 . Однак, в даному будинку зареєстрований, але понад чотири роки не проживає ОСОБА_2 , який житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку не сплачує, домовленості між ними щодо збереження користування житлом укладено не було.

Позивач зазначає, що реєстрація місця проживання ОСОБА_2 в належному йому будинку порушує його право, як власника цього нерухомого майна на користування та розпорядження належним йому будинком, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги та винести рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщеннями, а саме: житловим приміщенням будинком, за адресою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 28.10.2019 року відкрито провадження у справі.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, при цьому позивач подав до суду заяву, згідно з якої просить провести слухання справи у їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач у дане судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якої просить провести слухання справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Виконавчий комітет Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

З огляду на те, що сторони подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе провести розгляд без їх участі на підставі наявних у справі письмових доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 09 серпня 2019 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №32757853 від 09.08.2019 року.

В даному будинку також значаться зареєстрованими ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується його паспортним даними у графі «місце проживання».

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 протягом чотирьох років в даному будинку не проживає, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку не сплачує.

Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Правова позиція Верховного суду України, що закріплена в постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-709цс16 вказує на те, що власник житла має право усунути перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації.

Верховний суд України у зазначеній постанові роз`яснює, що зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися правом власності на свій розсуд.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Тобто, як випливає із указаної правової норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене а також те, що на теперішній час спірне нерухоме майно належить позивачу ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_2 є тільки зареєстрованим у такому, однак не проживає у ньому понад чотири роки та не приймає участі в його утриманні, відзив на позовну заяву відповідачем подано не було, натомість подав до суду заяву про визнання позовних вимог, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Що стосується вимоги про зняття відповідача з реєстрації, суд приходить до переконання, що формулювання подібної вимоги є передчасними з боку позивача, оскільки орган реєстрації має повноваження відмовити у наданні адміністративної послуги з інших підстав, встановлених законодавством, а рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є прямою підставою для зняття особи з реєстрації.

Дане твердження підтверджується, зокрема, правовими позиціями, викладеними в рішеннях, зареєстрованих у ЄДРСР під № 74308138 та №73489879.

За таких обставин суд відмовляє у вимозі позову щодо зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10 , 49 , 76, 79, 211, 228, 244, 258 259, 264, 265, 280 282, 289 ЦПК України, ст. ст. 391, 346 ЦК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Горват Іван Іванович до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Виконавчий комітет Ужгородської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою АДРЕСА_1 .

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Бедьо