Провадження №2/760/4207/20
Справа №760/1697/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 жовтня 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Хліменкової А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маматова Вікторія Валеріївна про скасування свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, повернення у власність та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, повернення у власність та визнання права власності та з урахуванням змін та доповнень просить суд:

- скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , видане Недоступ Л.Л. держаним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, Київського міського нотаріального округу, 24.09.2013, зареєстрованого в реєстрі №10-460, спадкова справа №366//2013;

- скасувати державну реєстрацію права власності на ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, номер запису про право власності: 2614516, державний реєстратор Недоступ Л.Л. від 24.09.2013;

- виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на ОСОБА_2 (з відкриттям відповідного розділу ) квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 2614516, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- повернути у власність та визнати право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом складеним спадкодавцем ОСОБА_3 та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамотовою В.В. 26.12.2017, зареєстрованого в реєстрі за №914.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено що на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого 30 листопада 1995 року Органом приватизації Жовтневої районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_3 1936 року народження, набула право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з 1 (однієї) кімнати - загальною площею -37,65 кв. м. у тому числі - житловою - 17,91 кв. м.

26 березня 2008 року між нею та ОСОБА_5 був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого вона передала у власність ОСОБА_5 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Набувач ОСОБА_5 зобов`язався довічно утримувати відчужувача ОСОБА_3 , але ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Спадкоємцем за законом та власником квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 стала його дружина - відповідач ОСОБА_2 , якій 24 вересня 2013 року державним нотаріусом НЕДОСТУП Л.Л. Першої київської державної нотаріальної видано Свідоцтво про право на спадщину, за законом, серія та номер: 10-460.

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 та просила розірвати договір довічного утримання укладений між нею та ОСОБА_5 26.03.2008, зареєстрований в реєстрі за № 5-896 П`ятою Київською державною конторою.

26 грудня 2017 року, ОСОБА_3 склала на позивача заповіт в якому вказала, «що все майно рухоме та нерухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право я заповідаю ОСОБА_1 »., який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маматовою В. В. та зареєстрований в реєстрі за№ 914.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 - померла.

22.05.2018позивач звернулася з заявою до приватного нотаріуса Маматової В. В., щодо прийняття спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .

03.09.2018у судовому засіданні ОСОБА_1 було залучено в якості правонаступника ОСОБА_3 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року (Провадження N° 2/760/3508/19, справа №760/21123/17) у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа -Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про розірвання договору довічного утримання - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 його оскаржила до Київського апеляційного суду.

Постановою Київського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 26 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задоволено частково. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 липня 2019 року- скасувано та ухвалити нове. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про розірвання договору довічного утримання - задоволено.

Розірвано договір довічного утримання від 26 березня 2008 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С., зареєстрований в реєстрі за № 5-898.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв"язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане.

Вимога про повернення майна у власність спадкоємця є похідною від вимог про розірвання договору довічного утримання.

Не дивлячись на те, що судом був розірваний договір довічного утримання, позивачу не повернута у власність квартира, яка формально значиться за відповідачем та зареєстрована на неї у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Виходячи з вимог Закону, однією з умов скасування державної реєстрації права власності - є рішення суду, яке набрало законної сили.

Отже, постановою Апеляційного суду м. Києва від 26. 10. 2019 р. договір довічного утримання розірваний, але не скасоване Свідоцтво про право власності на квартиру та не скасована державна реєстрація права власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

У зв`язку з порушенням її прав, позивач вимушена звернутися до суду

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.01.2020 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі задоволено. Накладено арешт та заборону відчужувати квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.07.2020 закрито підготовче провадження у цивільній справі. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Відзив на позовну заяву відповідачем не подано.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи позивача було повідомлено належним чином. 01.10.2020 до суду від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої представник ОСОБА_1 просить розглянути справу без його участі, проти заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує.

Відповідач про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

23.07.2020 від приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Маматової В.В. надійшло клопотання, в якому даний позов підтримує повністю, просить ухвалити рішення згідно законодавства та розглядати за її відсутністю.

Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, враховуючи вимоги ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати договір довічного утримання, укладений між нею та ОСОБА_5 , зареєстрований в реєстрі за №5-898 П`ятою Київською державною нотаріальною конторою.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/21123/17 від 23.07.2019 у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 26.09.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23.07.2019 скасовано, ухвалено нове. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про розірвання договору довічного утримання задоволено. Розірвано договір довічного утримання від 26.03.2008, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. зареєстрований в реєстрі за №5-898.

Згідно ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ч.ч.1, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч.1 ст.756 ЦК України).

Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Правове регулювання відносин, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав здійснюється ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV.

Відповідно до ч.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.27 Закону державна реєстрація проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої ЗУ від 17.07.1997 №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу ст.9 Конституції України, Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29.06.2004 №1906-ІV, ст. 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Європейський суд з прав людини наголошує, що п. 1 ст. 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та зобов`язання виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу, (стаття 16 ЦК України).

Отже, в зв`язку з тим, що постановою апеляційного суду договір довічного утримання був розірваний, вважаю за необхідне скасувати свідоцтво про право власності на квартиру та скасувати державну реєстрацію права власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, доведеними вищевказаними належними та допустимими доказами. Суд, виходячи із встановлених обставин справи, прийшов до висновку про задоволення позову.

Питання щодо розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Керуючись ст.ст.41, 47 Конституції України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.316-319, 321, 328, 756, 1268, 1301 ЦК України, ст.ст.12, 13, 79, 211, 247, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маматова Вікторія Валеріївна - задовольнити.

Скасувати Свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , видане Недоступ Л.Л. державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, Київського міського нотаріального округу, Київ, 24.09.2013, зареєстрованого в реєстрі №10- 460, спадкова справа №366//2013.

Скасувати рішення державного реєстратора Недоступ Л.Л. про державну реєстрацію права власності на ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, номер запису про право власності: 2614516, від 24.09.2013.

Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на ОСОБА_2 (з відкриттям відповідного розділу) квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 2614516, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом складеним спадкодавцем ОСОБА_3 та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамотовою В.В. 26.12.2017, зареєстрованого в реєстрі за №914.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя - Г.О. Козленко