Справа № 456/4788/19
Провадження № 2/456/488/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2020 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

за участю секретаря Сунак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди завданої дорожньо - транспортною пригодою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, та згідно уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь завдану йому моральну шкоду через заподіяні під час ДТП тілесні ушкодження в сумі 10 000 грн., а також судові витрати в розмірі 3 040 грн..

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.06.2018 близько 22.30 год. на перехресті вулиць Шевченка - Народна в м. Стрий, відбулось ДТП за участю відповідача ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ВМW 320» р.н. « НОМЕР_1 », у стані алкогольного сп`яніння та зіткнувся з його автомобілем «Renault Laguna» p.н. НОМЕР_1 .

В результаті вказаного ДТП було суттєво пошкоджено його автомобіль. Також, внаслідок ДТП йому було завдано шкоду його здоров`ю, а саме легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді забою кісток носа, скривлення носової перегородки, гематоми носової переділки носа з порушенням носового дихання, гематоми обличчя. Внаслідок тілесних ушкоджень він відчував фізичний біль. Окрім того про обсяг та величину душевних та психічних страждань можна судити і через страх за своє життя, який він пережив під час ДТП.

Таким чином, враховуючи стан його здоров`я, тяжкість вимушених змін у його житті, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, а також страшні сновидіння та головні болі, які переслідують його, він оцінює моральну шкоду у сумі 10 000 грн. В добровільному порядку відповідач не відшкодував йому завдану шкоду, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак надіслав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволити, а також стягнути понесені ним судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, зокрема і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.

А тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає неявку відповідача в судове засідання неповажною та за згодою представника позивача, вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для

розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Дослідженими в судовому засіданні обставинами встановлено, що 20.06.2018 близько 22:30 год., на перехресті вул. Шевченка та вул. Народна у м.Стрий, Львівської області, відбулась ДТП за участі транспортного засобу марки «ВМW 320» р.н. « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_2 (відповідача), який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та транспортного засобу марки«Renault Laguna» p.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 (позивача)./а.с.12/

Згідно постанови слідчого Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області про закриття провадження від 27.07.2018, кримінальне провадження №0000962 від 21.06.2018 за фактом ДТП, що мало місце 20.06.2010 на перехресті вул. Шевченка та вул. Народна у м.Стрию було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, через відсутність у діянні складу кримінального правопорушення.

Постановою Стрийського міськрайонного суду від 23.08.2018. по справі 456/3011/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. та за ст. 130 КУпАП до штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. /а.с.14/

Відповідно до долученої до матеріалів справи копії виписки № 4711 із медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що внаслідок вищевказаної ДТП 20.06.2018. ОСОБА_1 був госпіталізований до Стрийської ЦРЛ з діагнозом забій кісток носа, Скривлення носової переділки. Гематома носової переділки носа з порушенням носового дихання. Гематоми обличчя./а.с. 17/.

У відповідності до висновку експерта № 146 від 20.07.2018, вбачається, що вищевказані тілесні ушкодження, могли утворитись під час дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 20.06.2018 і в даному випадку за ступенем тяжкості, враховуючи тривалість розладу здоров`я більше шести днів, але не більше 21 дня, мають ознаки легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я./а.с.16/

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої вона ухвалена, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Отже, вчинення ОСОБА_2 зазначеного вище адміністративного правопорушення перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди у вигляді

механічних ушкоджень автомобіля марки «Renault Laguna» p.н. НОМЕР_1 , а також заподіяння потерпілому ОСОБА_1 тілесних ушкоджень.

Також, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент ДТП не була застрахована.

Так, згідно п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 3,9 своєї постанови №4 від 31 березня 1995 року, із відповідними змінами, „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, в порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 внаслідок травм отриманих під час ДТП, що мало місце 20.06.2018, перебував на стаціонарному лікуванні в ЛОР відділенні Стрийської ЦРЛ з 21.06.2018 по 02.07.2018 р. з діагнозом забій кісток носа, скривлення носової переділки. Гематома носової переділки носа з порушенням носового дихання. Гематоми обличчя. 21.06.2018 було проведене оперативне втручання (протокол операції № 282 ), позивач отримував медикаментозне лікування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач в ході розгляду справи довів, що внаслідок ДТП, яка призвела до отримання ним тілесних ушкоджень, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у переживаннях, душевному та фізичному болю,

психолочіному дискомфорті, що призвело до зміни звичного способу його життя та потребувало додаткових зусиль для його влаштування.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги п.6.4 меточних рекомендацій листа Мінюсту від 13.05.2004 р. № 35-13/797 «Відшкодування моральної шкоди» у яких зазначено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз . У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

В п. 9 постанови Пленум Верховного суду України №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

З урахуванням ступеню вини ОСОБА_2 , наслідків, що настали, зокрема характеру тілесних ушкоджень отриманих позивачем та понесених ним фізичних та моральних страждань, характеру діяння особи, що заподіяла шкоду, беручи до уваги інфляційні процеси в державі, розмір цього відшкодування слід визначити в розмірі 5000 гривень.

Суд вважає, таке відшкодування достатнім, що на переконання суду відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. В іншій частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами

Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги.

Із матеріалів справи вбачається, що в підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду надано договір про надання правової допомоги № 54-19 від 26.11.2019 адвокатом Доарме В.С. /а.с.53/,копія свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №640/а.с.54/; оригінал квитанції до прибутково касового ордеру № б/н від 26.11.2019 р. про сплату 2000 грн. згідно договору № 54-19 /а.с.56/.

Проаналізувавши вищенаведені норми законодавства, та наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до переконання, що вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 2000 грн. оплачених ним адвокату згідно квитанції від 26.11.2019 р..

Що стосується витрат у сумі 232,00 грн. за виготовлення ксерокопії, що підтверджується чеком від 07.12.2019, то така вимога про їх стягнення задоволенню не підлягає, оскільки такі не є судовими витратами у розумінні ст. 133 ЦПК України.

Також, згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним за подання до суду позову мінімальний розмір судового збору, а саме 768,40 грн..

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , відшкодування моральної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 , судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, а також сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесять вісім) гривень 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду.

На підставі п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки визначені ст. 354 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя: Н. М. Янів