ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/556/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №708/1468/19 Категорія: 304090000 Івахненко О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року : м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Храпка В.Д., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 08 січня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

в с т а н о в и в :

В грудні 2019 року банк звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 05.01.2016 року сторонами було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, на підставі якого відповідачка отримала кредит в розмірі 7046,31 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з порушенням позичальником своїх зобов`язань, утворилась заборгованість, яка станом на 18.11.2019 становила 20087,74 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 6246,01 грн, заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом - 3328,60 грн., нараховано комісії - 00,00 грн., нараховано пені - 9643,44 грн., штраф (відповідно до п.2.2 Генеральної угоди) - 869,69 грн.

Вказану суму в розмірі 20087,74 грн., а також судовий збір в розмірі 1921,00 грн. банк просив стягнути із відповідачки на свою користь в судовому порядку.

Заочним рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 08 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6246,01 грн. В решті позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач не обґрунтував позовні вимоги в частині укладення публічного договору приєднання на тих умовах, які заявлені банком.

Ухвалюючи рішення, суд керувався правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17) та виходив з того, що позивач не надав підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику умови та правила банківських послуг. Відтак дійшов висновку про відсутність підстав для того, щоб вважати Умови та Правила надання банківських послуг частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Суд погодився з позивачем, що між сторонами укладено договір про отримання лише суми кредиту, адже інші умови договору в двосторонньому порядку не підписані.

Рішення в частині відмовлених вимог оскаржено АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що сторони узгодили всі істотні умови кредитного договору, у тому числі щодо сплати процентів та штрафів, база нарахування, спосіб сплати та строки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк вважає підтвердженими свої доводи про наявність боргу як за тілом кредиту, так і за іншими складовими нарахованої заборгованості.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, апелянт просить його скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині, яким позов задовольнити, в іншій частині - просить рішення залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 січня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ "КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт з метою здійснення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 12.02.2013 (далі - Договір-1) (а.с. 7).

У п. 1.1 сторони Генеральної угоди узгодили зменшити розмір заборгованості за договором від 12.02.2013, а саме: проценти на 127,14 грн., пеню на 0 грн., штраф на 667,92 грн. Заборгованість за договором-1 з дати підписання генеральної угоди становить 7596,32 грн., дата кінцевого погашення заборгованості за договором-1 встановлено 31.01.2018 року.

За умовами вказаної угоди ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 7046,32 грн. на строк 24 місяці, з 05.01.2016 до 31.01.2018 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі під 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

У п.п. 1.3.3. та 2.2. генеральної угоди сторони узгодили розмір штрафу у разі прострочення погашення кредиту в сумі 869,69 грн.

Згідно з п. 2.8. угоди при порушенні позичальником обов`язків з погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказано в Умовах та правилах за кожен день прострочення.

Генеральна угода від 05.01.2016 власноручно підписана ОСОБА_1 .

Також позичальниця погодилась, що дана генеральна угода разом із запропонованими ПАТ "КБ "ПриватБанк" Умовами та правилами, Тарифами становить між нею та банком кредитний договір.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала. З розрахунку заборгованості, що надано банком, вбачається, що заборгованість не погашалась (а.с. 5).

Станом на 18.11.2019 розмір заборгованості за кредитом за розрахунком банку, становив 20087,74 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 6246,01 грн, заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом - 3328,60 грн., нараховано комісії - 00,00 грн., нараховано пені - 9643,44 грн., штраф (відповідно до п.2.2 Генеральної угоди) - 869,69 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із того, що наданий банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не підписані позичальником, тому не можливо встановити, що саме така редакція Умов та правил, а також Тарифів, діяла на момент підписання генеральної угоди. Суд зазначив, що в заяві від 05.01.2016 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Виходячи з того, що витяг з умов та правил надання банківських послуг, які знаходяться в матеріалах справи, не підписані відповідачкою. Тому суд не вважав їх як частину кредитного договору. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Встановлено, що письмовою домовленістю сторін узгоджено розмір існуючої заборгованості за договором кредиту від 12.02.2013 (7596,32 грн. - п. 1.1.2 генеральної угоди). Борг за договором від 12.02.2013 реструктуризовано, на його погашення відповідачці надано кредит в розмірі 7046,32 грн. (п. 2.1 генеральної угоди). Крім того, сторони угоди дійшли до взаємної згоди щодо розміру процентів за користування кредитними коштами (1,5% у місяць - п. 2.1. угоди), а також міру відповідальності у вигляді штрафу, розмір якої визначили в сумі 869,69 грн. (п. 2.2. угоди).

Розрахунок заборгованості, наданий банком, містить посилання на початок зобов`язальних відносин між сторонами 05.01.2016, що співпадає з датою підписання Генеральної угоди. Заборгованість за кредитом на 05.01.2016 вказана у сумі 7046,32 грн., що співпадає з розміром кредиту і узгоджено сторонами у п. 2.1 угоди. Розмір відсотків за користування кредитом у розрахунку заборгованості зазначено у розмірі 18%, що відповідає п. 2.1 Генеральної угоди (1,5% на місяць = 18% на рік). Крім того у розрахунку до загальної суми заборгованості включено штраф у розмірі 869,69 грн., що також відповідає п. 2.2. Генеральної угоди.

За таких обставин, судова колегія не має сумнівів, що наданий банком розрахунок стосується саме того кредиту, яким користувалася відповідачка. Крім того, підписавши власноручно генеральну угоду про реструктуризацію існуючого боргу, позичальник фактично визнав суму боргу станом на момент підписання угоди, а також погодився із порядком погашення такого боргу (проценти - 1,5%) та нарахуванням штрафу за порушення нового зобов`язання.

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення спору.

Перевіривши правильність нарахування заборгованості у наданому банком розрахунку, колегія суддів погоджується із порядком визначення його розміру за виключенням посилання на розмір комісії та пені.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що підписавши 05.01.2016 генеральну угоди, сторони фактично дійшли згоди щодо істотних умов нового кредитного договору, що видано на реструктуризацію боргу, що існував у позичальника перед банком за іншим кредитним договором від 12.02.2013. При цьому, підпис засвідчує факт згоди позичальника із сумою тіла кредиту, порядком нарахування відсотків за користування кредитом та розміром штрафу у випадку порушення умов договору.

Тому позовні вимоги (крім вимоги про стягнення тіла кредиту, що не оскаржується апелянтом) щодо стягнення з відповідачки 3328,60 грн. (проценти за користування кредитом) та 869,69 грн. (штраф на підставі п. 2.2. генеральної угоди) є цілком законними та відповідають угодженим в Генеральній угоді умовам правочину.

Що стосується пені, то в генеральній угоді міститься посилання стосовно визначення її розміру на Умови та правила надання банківських послуг.

Розглядаючи позовні вимоги в цій частині, колегія суддів застосовує правову позицію Верховного Суду, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Висновки вказаної правової позиції Великої Палати зводяться до того, що банк, обґрунтовуючи наявність та розмір заборгованості, зокрема і окремих частин такої заборгованості, повинен надати підтвердження узгодження із позичальником саме тих умов, за якими таку заборгованість нараховує.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, витяги з Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифів банку, що надані позивачем, не містять підпису позичальника. А тому не можуть бути доказом узгодження таких умов із відповідачем.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення пені та комісії, оскільки в генеральній угоді сторони розмір пені не узгодили, в ній міститься лише посилання на Умови та правила стосовно порядку нарахування пені. А оскільки позивачем не надано підтверджень узгодження з відповідачем таких Умов та правил, то вимога про стягнення пені та комісії не може бути задоволена.

В даному випадку позивач не довів наявність підстав для стягнення з відповідачки пені та комісії саме в тих розміру та порядку, що заявлені у позові.

Тому, у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог в цій частині, такі вимоги не підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. Рішення суду підлягає до скасування в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом та штрафу. Щодо вирішення інших позовних вимог (стягнення пені та комісії), то рішення є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Таким чином, позовні вимоги в частині рішення, яку оскаржує позивач, слід задовольнити частково. З відповідачки належить до стягнення сума процентів 3328,60 грн. та штрафу 869,69 грн., а всього - 4198,29 грн.

Висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог, в оскаржуваній апелянтом частині, є передчасними, та зробленими за поверхневого дослідження наданих позивачем доказів, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов фактично задоволено на суму 10444,30 грн., тобто на 51,99% від заявленої ціни.

Підтверджені понесені позивачем судові витрати складаються з судового збору за звернення з позовом (1921 грн.) та з апеляційною скаргою (2 881,50 грн.), всього на суму 4802 грн. 50 коп.

Тому з відповідачки слід стягнути судові витрати на користь позивача в сумі (1921 + 2881,5) х 51,99% = 2496,98 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 08 січня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та штрафу.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість в розмірі 4 198 грн. 29 коп.

В решті заочне рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 08 січня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 2 496 грн. 98 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді