ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1420/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретарі судового засідання: Москаленко А.П., Кримчук Я.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання заповіту недійсним та усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У вересні 2015 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , спадкодавець) на користь ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , відповідач), посвідченого 19.10.2014 державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори, та усунення відповідача від права на спадкування.

Позов мотивований тим, що оспорюваний заповіт його батька ОСОБА_3 на користь старшого сина ОСОБА_2 (відповідача) було складено під впливом фізичного та психічного насильства з боку останнього, яке проявлялось у побиттях, позбавленні їжі, погрозах не давати їжу та залякуваннях. На обґрунтування вимог позивач зазначив, що на час складання оспорюваного заповіту його батьку ОСОБА_3 було 85 років, він був інвалідом 1 групи, не бачив на одне око і потребував сторонньої допомоги, яку відповідач йому не надавав. Відповідач забрав ключі від квартири батька, обмеживши до неї доступ позивача, поставив батька у залежне від себе становище, відмовлявся годувати його та надавати інші побутові потреби, бив та знущався доти, поки не було складено заповіт на його користь. За життя батько розумів, що заповіт на користь сина ОСОБА_2 був складений всупереч його волі та під впливом насильства, а тому намагався його скасувати та скласти інший заповіт на користь позивача, проте відповідач забрав усі документи на квартиру та паспорт батька, не випускав його з квартири та продовжував чинити фізичний та психічний тиск з метою перешкоджання складенню нового заповіту.

Відповідач позов не визнав пославшись на те, що викладені позивачем обставини не відповідають дійсності, а вимоги позову безпідставні. Вказав, що складений його батьком заповіт повністю відповідав його волі, жодного насильства щодо нього він не чинив і не міг чинити, оскільки батько до останніх своїх днів перебував у ясному розумі і займав тверду громадянську позицію - був членом ветеранських організацій і брав активну участь у їх діяльності, а тому міг заявити про порушення своїх прав, якщо б такі порушення мали місце. За два роки до смерті батько переніс інсульт, після чого він забрав його жити до себе, надаючи йому усю необхідну допомогу та догляд. Жодних причин здійснювати над батьком насилля чи застосовувати до нього будь-який тиск чи вчиняти інші аморальні та протизаконні дії з метою спонукання батька до складення оспорюваного заповіту у нього не було, оскільки ще 10.11.2012 батько видав на його ім`я генеральну довіреність на право розпорядження усім його майном, на підставі якої він мав можливість відчужити майно батька на свій розсуд без його на те відома. Окрім того оспорюваний заповіт аналогічний за змістом іншому заповіту на його користь, який був нотаріально посвідчений одночасно з вищевказаною довіреністю, тобто свою волю щодо розпорядження майном батько ніколи не змінював. Рішення батька повторно офіційно підтвердити своє волевиявлення було пов`язане з тим, що внаслідок тиску та шантажу з боку позивача він власноручно склав численні заяви та вигадані пояснення, які передав позивачу. У зв`язку з цим батько був схвильований тим, що такими своїми діями він ненароком, із-за своєї юридичної необізнаності, може в майбутньому унеможливити виконання свого першого заповіту.

Від третьої особи - Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшли пояснення на позов із заявою про розгляд справи за відсутності його представника.

ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

16.09.2015 суд (під головуванням судді Шклянки М.П.) відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду на 07.10.2015 (т. 1 а.с. 12).

07.10.2015 від позивача надійшли заяви про витребування доказів (т. 1 а.с. 15-23).

07.10.2015 суд витребував інформацію за клопотанням позивача та у зв`язку з неявкою відповідача відклав розгляд справи на 06.11.2015 (т. 1 а.с. 24).

06.11.2015 суд витребував копію спадкової справи та у зв`язку з неявкою відповідача відклав розгляд справи на 03.12.2015 (т. 1 а.с. 30).

03.12.2015 від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 58).

Протокольною ухвалою від 03.12.2015 суд залучив до участі у справі як третю особу Головне територіальне управління юстиції у м. Києві та відклав розгляд справи на 19.01.2016 (т. 1 а.с. 60).

03.12.2015 від позивача надійшли заяви про залучення свідків, про витребування та про приєднання доказів (т. 1 а.с. 63-70).

18.01.2015 від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 85).

19.01.2016 суд відклав розгляд справи на 08.02.2016 (т. 1 а.с. 87).

08.02.2016 від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 92).

08.02.2016 суд витребував докази за клопотаннями позивача та відклав розгляд справи на 26.02.2016 (т. 1 а.с. 97-98, 101, 102, 103, 104).

26.02.2016 у зв`язку з неподанням усіх витребуваних доказів суд відклав розгляд справи на 22.03.2016 (т. 1 а.с. 124).

22.03.2016 від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву та заява про виклик свідків (т. 1 а.с. 169-174, 206-207).

22.03.2016 суд задовольнив заяву відповідача про виклик свідків та постановив ухвалу про призначення судово-почеркознавчої експертизи і зупинення провадження у справі (т. 1 а.с. 208-209, 210).

22.03.2016 від позивача надійшла заява про витребування додаткових доказів (т. 1 а.с. 212-214).

22.03.2016 від позивача надійшла заява про витребування додаткових доказів (т. 1 а.с. 212-214).

25.03.2016 від позивача надійшла заява про приєднання додаткових доказів (т. 1 а.с. 219а-219в).

15.04.2016 від експертної установи надійшов рахунок на оплату експертизи та клопотання про надання об`єкта дослідження (т. 1 а.с. 216, 217).

01.07.2016 від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи (т. 1 а.с. 218, 219).

Ухвалою від 01.07.2016 суд відновив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду на 20.07.2016 (т. 1 а.с. 220).

20.07.2016 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 1 а.с. 226).

20.07.2016 у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 26.09.2016 (т. 1 а.с. 227).

23.09.2016 від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 1 а.с. 229, 230).

26.09.2016 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з заміною представника (т. 1 а.с. 233-234).

26.09.2016 суд відклав розгляд справи на 13.10.2016 (т. 1 а.с. 235).

13.10.2016 від позивача надійшло клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи та заяви про витребування доказів (т. 1 а.с. 239-240, 241, 242).

13.10.2016 від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 1 а.с. 246-248).

13.10.2016 у зв`язку з неявкою відповідача суд відклав розгляд справи на 04.11.2016 (т. 1 а.с. 243).

04.11.2016 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з заміною представника (т. 2 а.с. 1).

04.11.2016 від відповідача надійшло клопотання про допит свідка ОСОБА_5 в даному судовому засіданні (т. 2 а.с. 2).

04.11.2016 у зв`язку з неявкою позивача суд відклав розгляд справи на 21.11.2016 (т. 2 а.с. 3).

21.11.2016 від відповідача надійшло повторне клопотання про допит свідка ОСОБА_5 в даному судовому засіданні (т. 2 а.с. 8).

Ухвалою від 21.11.2016 суд повторно призначив судово-почеркознавчу експертизу та зупинив провадження у справі (т. 2 а.с. 11-12).

28.11.2016 від відповідача надійшло клопотання про постановку перед експертизою додаткових питань (т. 2 а.с. 13).

07.12.2016 від позивача надійшла заява з поясненнями причин неявки в судове засідання (т. 2 а.с. 19-20, 21).

23.12.2016 від експертної установи надійшов рахунок на оплату експертизи та клопотання про надання додаткових матеріалів (т. 2 а.с. 15, 16).

27.01.2017 від позивача надійшла заява з поясненнями причин несплати вартості експертизи (т. 2 а.с. 22-23).

17.02.2017 від експертної установи надійшло повідомлення про повернення ухвали без виконання з підстав несплати вартості експертизи (т. 2 а.с. 18).

Ухвалою від 20.02.2017 суд відновив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду на 24.03.2017 (т. 2 а.с. 25).

23.03.2017 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із заміною представника (т. 2 а.с. 35-36).

24.03.2017 у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 24.04.2017 (т. 2 а.с. 37).

21.04.2017 від позивача надійшла заява із запереченнями проти допиту свідка ОСОБА_5 (. 2 а.с. 41-42).

Ухвалою від 24.04.2017 суд втретє призначив судово-почеркознавчу експертизу та зупинив провадження у справі (т. 2 а.с. 74).

27.04.2017 від позивача надійшла заява про внесення уточнень до ухвали про призначення експертизи (т. 2 а.с. 76).

25.05.2017 від експертної установи надійшов рахунок на оплату експертизи (т. 2 а.с. 80).

10.11.2017 від експертної установи надійшов висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи (т. 2 а.с. 82-110).

Ухвалою від 10.11.2017 суд відновив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду на 20.02.2018 (т. 2 а.с. 111).

20.02.2018 у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 07.05.2018 (т. 2 а.с. 119, 120).

07.05.2018 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи (т. 2 а.с. 123).

07.05.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т. 2 а.с. 124-141).

Протокольною ухвалою від 07.05.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 27.06.2018 (т. 2 а.с. 165-166).

04.06.2018 від позивача надійшла заява з поясненнями щодо причин його неявки в судове засідання 20.02.2018 (т. 2 а.с. 170, 171, 172).

25.06.2018 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 2 а.с. 173, 174).

27.06.2018 від відповідача надійшли заяви про виклик свідків, про встановлення додаткового строку для подання доказів, про визнання відеозаписів недопустимими доказами та встановлення позивачу строку для подання відповіді на відзив (т. 2 а.с. 175-177, 178, 181, 182).

03.07.2018 справу передано до провадження судді Трусової Т.О. (т. 2 а.с. 183).

05.07.2018 від позивача надійшла заява з поясненнями щодо причин його неявки в судове засідання 07.05.2018 (т. 2 а.с. 184).

Ухвалою від 06.07.2018 справу прийнято до провадження судді Трусової Т.О. та призначено до судового розгляду по суті на 12.11.2018 (т. 2 а.с. 185).

12.11.2018 у зв`язку з неявкою позивача розгляд справи відкладено на 28.02.2019 (т. 2 а.с. 194-195).

10.12.2018 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з неотриманням судових повісток (т. 2 а.с. 198-199).

19.02.2019 від Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшли пояснення на позов (т. 2 а.с. 203-205).

27.02.2019 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 2 а.с. 208-209, 210).

28.02.2019 у зв`язку з неявкою позивача суд відклав розгляд справи на 18.07.2019 (т. 2 а.с. 218-219).

12.07.2019 від позивача надійшла заява про повернення справи на стадію підготовчого провадження (Т. 2 а.с. 229-238).

18.07.2019 від позивача надійшли клопотання про витребування доказів (т. 2 а.с. 240-249. т. 3 а.с. 1-3).

18.07.2019 суд відмовив у задоволенні заяви про повернення справи на стадію підготовчого провадження, клопотання про витребування доказів залишив без розгляду, розпочав розгляд справи по суті, допитав свідків відповідача та відклав розгляд справи для виклику свідків позивача на 11.10.2019 (т. 3 а.с. 16-19).

11.10.2019 від позивача надійшла заява про відвід судді (т. 3 а.с. 22-26).

11.10.2019 від відповідача надійшло клопотання із запереченнями проти допиту заявлених позивачем свідків (т. 3 а.с. 29).

Ухвалою від 11.10.2019 заяву позивача про відвід судді залишено без розгляду з попередженням позивача про неприпустимість процесуальними правами та оголошено перерву для виклику свідків до 21.11.2019 (т. 3 а.с. 30-31, 32-33).

17.10.2019 від представника позивача ОСОБА_6 надійшла заява-повідомлення про припинення дії договору про надання правової допомоги (т. 3 а.с. 38, 39).

21.11.2019 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 3 а.с. 43, 44, 45).

21.11.2019 суд продовжив розгляд справи за відсутності позивача та оголосив перерву до 07.02.2020 (т. 3 а.с. 47-48).

07.02.2020 від позивача та відповідача надійшли заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 3 а.с. 55, 56, 57, 58).

07.02.2020 у зв`язку з неявкою сторін суд відклав розгляд справи на 22.04.2020 (т. 3 а.с. 60).

21.04.2020 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 3 а.с. 72, 73).

22.04.2020 у зв`язку з неявкою сторін суд відклав розгляд справи на 04.09.2020 (т. 3 а.с. 76).

03.09.2020 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою (т. 3 а.с. 78, 79).

З огляду на те, що справа тривалий час перебуває в провадженні суду, при цьому позивач систематично не з`являється в судові засідання, суд не встановив підстав для відкладення розгляду справи та визнав за можливе закінчити розгляд справи за відсутності позивача.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування.

19.10.2013 державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 було посвідчено заповіт ОСОБА_3 , за умовами якого все майно, де б воно не було б та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті, та на що за законом він матиме право, заповідає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 41).

Заповіт містить рукописний напис «цей заповіт прочитаний мною вголос», також містить рукописний підпис та рукописне зазначення прізвища та ініціалів заповідача.

Вказаний заповіт зареєстрований в реєстрі за № 573.

Відповідач ОСОБА_2 є старшим сином ОСОБА_3 , а його молодшим сином є позивач ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис про смерть № 4149 (т. 1 а.с. 7).

За заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини 24.03.2015 Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу щодо майна померлого ОСОБА_3 № 237/2015 (т. 1 а.с. 39-55).

Молодший син спадкодавця ОСОБА_1 , який при відсутності заповіту мав би право на спадкування після смерті батька за законом,вважає заповіт недійсним посилаючись на вчинення його проти справжньої волі батька внаслідок застосування до нього фізичного та психічного тиску з боку відповідача.

Даючи оцінку доводам позову про недійсність заповіту, суд керується загальними положеннями цивільного законодавства та нормами, які встановлюють умови чинності правочинів і підстави визнання правочину недійсним.

Так, у частині 1 статті 12 ЦК України закріплено принцип диспозитивності, за яким суб`єкти цивільного права здійснюють свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Частина 5 цієї норми встановлює презумпцію добросовісності та розумності особи при реалізації нею цивільних справ, оспорювання якої здійснюється у судовому порядку.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до статті 1234 цього Кодексу право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Законом встановлена обов`язкова письмова форма заповіту та його нотаріальне посвідчення (статті 1247, 1248 ЦК України ).

Частина перша статті 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень частин першої-третьої та п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За імперативним приписом статті 231 цього Кодексу правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

На підтвердження доводів про застосування до спадкодавця фізичного та психічного тиску з боку відповідача позивачем надано власноручні записи спадкодавця під назвою «Заповіт», один з яких датований 11.11.2013, а інший без дати, та листи-звернення до братів і сестер з проханням молитися за його спасіння (т. 1 а.с. 6-10).

З пояснень сторін вбачається, що листи-звернення були адресовані церкві (общині) християн-п`ятидесятників, прихожанином якої був ОСОБА_3 .

Факт виконання вказаних записів особисто ОСОБА_3 не оспорюється відповідачем та підтверджується висновком за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи (т. 2 а.с. 82-110).

Аналіз змісту власноручних записів ОСОБА_3 свідчить про те, що він бажав залишити все своє майно сину ОСОБА_1 , а попередні заповіти на користь старшого сина ОСОБА_2 були складені ним внаслідок застосування фізичного та психічного тиску з боку останнього і скасувати їх у встановленому порядку та нотаріально посвідчити новий заповіт він не має змоги через те, що ОСОБА_2 забрав у нього паспорт і усі документи та обмежує його свободу.

Водночас викладені у вказаних записах обставини не знайшли свого підтвердження, оскільки були спростовані сукупністю досліджених та перевірених судом доказів.

Так, допитана як свідок державний нотаріус Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 пояснила, що добре пам`ятає ОСОБА_3 , який неодноразово звертався до неї з приводу вчинення нотаріальних дій, та обставини посвідчення нею оспорюваного заповіту. Вказала, що ОСОБА_3 особисто звернувся до неї з проханням посвідчити заповіт на користь сина ОСОБА_2 , при цьому повідомив, що існує попередній заповіт теж на користь ОСОБА_2 . Дізнавшись про це, вона стала відмовляти його від складення нового заповіту, але ОСОБА_3 наполіг на своєму пояснюючи, що склав якісь папери, які на його думку можуть вплинути на чинність попереднього заповіту. Нотаріус підтвердила, що під час посвідчення заповіту було дотримано усіх передбачених законом процедур і жодних підстав сумніватися у дійсності волі заповідача у неї не було.

Як пояснив свідок ОСОБА_8 , він тривалий час товаришує з відповідачем та пам`ятає як зустрів його з батьком у відділенні Ощадбанку і з їх розмови зрозумів, що ОСОБА_2 інструктує батька як говорити про нього погані речі. Йому стало цікаво, з чим це пов`язано, а пізніше, будучи в гостях у ОСОБА_2 , він дізнався, що його брат шантажує батька, не дозволяючи йому бачитись з онукою, а тому вони вирішили, що батько складе фальшивий заповіт на користь ОСОБА_1 і на його вимогу буде писати під його диктовку неправду про ОСОБА_2 . При цьому ОСОБА_3 особисто показував йому записи, які він мав намір передати ОСОБА_1 . З пояснень свідка вбачається, що він неодноразово бував у квартирі, де мешкали відповідач з батьком, спостерігав теплі і довірливі відносини між ними, на прохання відповідача кілька разів возив його з батьком на своєму автомобілі до поліклініки, при цьому батько жодного разу не скаржився на ОСОБА_2 , було видно, що він задоволений доглядом, який той йому надає.

Свідок ОСОБА_9 показала, що давно приятелює з відповідачем, добре знала його батька, неодноразово бувала у них вдома, допомагала їм по господарству, на своєму автомобілі возила ОСОБА_3 до лікарні, у 2013-2014 на прохання ОСОБА_2 відвозила його з батьком у с. Сошняків, де у них від родичів залишилась хата. У 2013 р. вони відпочивали в селі ціле літо, а восени вона їх привезла до Києва. Восени 2013 р. на прохання відповідача вона відвозила його з батьком Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори, при цьому ОСОБА_3 сидів на передньому сидінні, почував він себе нормально, поводився приязно, розмовляв з нею та жартував.

Секретар Дарницького районного відділення Всеукраїнського об`єднання ветеранів ОСОБА_23 показав, що знайомий з ОСОБА_2 та його батьком близько 20 років, систематично спілкувався з останнім особисто і по телефону, в тому числі у 2012-2013 роках, бував у їх квартирі та бачив, що ОСОБА_2 забезпечив батьку належний догляд, останній жодного разу ні на що не скаржився.

З показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що він як адвокат тривалий час здійснює юридичний супровід діяльності Спілки інвалідів Великої вітчизняної війни, збройних сил і малозабезпечених Дарницького району в м. Києві, членами якого були відповідач та його батько, а тому йому добре відомі обставини, які є предметом доказування у даній справі.

Як пояснив ОСОБА_10 , саме відповідач надавав батьку належний догляд та піклування, а після перенесеного останнім інсульту і досить успішної реабілітації забрав його до себе, щоб запобігти повторному інсульту. Мешкаючи з сином, ОСОБА_11 не був обмежений ні в спілкуванні, ні в пересуванні, часто відпочивав у садку біля будинку, його вільно відвідували родичі та друзі.

З приводу написання спадкодавцем заповітів на користь позивача та листів, адресованих релігійній громаді, свідок зазначив, що зі слів ОСОБА_3 та відповідача, які звертались до нього за юридичними консультаціями, йому відомо, що молодший син постійно тероризував батька, вимагаючи скласти договір дарування квартири, на що останній намагався обмежити з ним контакти, ховаючись у квартирі старшого сина, а при зустрічах посилався то на стан здоров`я, то на відсутність документів. Він радив їм зайняти жорстку позицію і не піддаватись на шантаж, але це були складні сімейні стосунки, і до його порад не прислухались. ОСОБА_3 особисто показував йому фальшивий заповіт на користь молодшого сина, складений під тиском останнього з метою його задобрити.

Мати сторін та колишня дружина спадкодавця ОСОБА_5 , будучи допитаною в суді під присягою, підтвердила, що її молодший син (позивач), дізнавшись про заповіт батька на користь старшого сина (відповідача), став чинити на батька тиск з метою зміни заповіту, не дозволяв йому спілкуватись з онукою ОСОБА_12 , до якої той був дуже прив`язаний, влаштовував сварки та скандали. Не добившись своєї мети, він став вимагати від батька складення паперів, щоб очорнити ОСОБА_2 . Зі слів колишнього чоловіка, з яким у неї збереглись добрі відносини, їй стало відомо, що він піддався шантажу і на вимогу ОСОБА_1 став писати відповідні папери, при цьому ОСОБА_2 , жаліючи батька, не заперечував проти цього. Однак ОСОБА_3 хвилювався, що написані ним листи можуть в подальшому зашкодити виконанню його волі, а тому вирішив скласти ще один заповіт на користь ОСОБА_2 . Свідок також зазначила, що її колишній чоловік був дуже товариським, відкритим, енергійним, підтримував стосунки з багатьма людьми, грав у шахмати і до останніх днів був у ясному розумі.

Даючи оцінку вищенаведеним показанням свідків в їх сукупності, суд ураховує їх логічність і узгодженість, внутрішню несуперечливість, відсутність суттєвих розбіжностей стосовно істотних обставин, які є предметом даного судового розгляду, відсутність у окремих свідків, зокрема у ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , будь-якої юридичної зацікавленості у цій справі, а тому вважає їх достовірними та покладає в обґрунтування рішення.

Показання свідків в тій частині, що стосуються дійсної волі спадкодавця на розпорядження своїм майном на випадок смерті та відсутності у нього будь-яких обмежень у спілкуванні, підтверджуються також фактичними даними, які містяться у наданих відповідачем та витребуваних судом документах.

Так, судом установлено, що у 2004 р. ОСОБА_3 було встановлено першу групу інвалідності безстроково та за висновком МСЕК він потребував постійного стороннього догляду (т. 1 а.с. 120).

Догляд за батьком здійснював відповідач, якому виплачувалась щомісячна компенсаційна виплата по догляду за інвалідом (т. 1 а.с. 121, 128-129, 177).

За інформацією Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації на адресу управління не надходили звернення з приводу неналежного догляду за ОСОБА_3 та щодо порушення його прав (т. 1 а.с. 178).

18.10.2013 ОСОБА_3 особисто звертався до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про видачу йому «Картки киянина» (т. 1 а.с. 114, 128-129, 189).

До 20.01.2014 ОСОБА_3 перебував на обліку у сімейного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Центр медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м. Києва, при цьому письмові заяви щодо взяття його на медичне обслуговування 28.09.2012 та 18.10.2013 він подавав особисто, а 20.01.2014 взяв талон про відкріплення пацієнта від лікаря (т. 1 а.с. 142, 179).

На адвокатський запит представника відповідача Церква християн віри євангельської «Наріжний камінь» повідомила, що ОСОБА_5 з 1993 р. є постійною їх прихожанкою і завдяки їй прихожанином церкви став і її колишній чоловік ОСОБА_3 . Протягом останніх років він не відвідував служіння у церкві у зв`язку з похилим віком та за станом здоров`я, жодних листів, письмових та усних скарг щодо будь-якого фізичного чи психічного впливу на нього з боку сина ОСОБА_2 до церкви не надходило (т. 1 а.с. 180).

Згідно з даними листа голови наглядової ради Спілки інвалідів Великої вітчизняної війни, збройних сил і малозабезпечених Дарницького району в м. Києві ОСОБА_24 04.10.2013 ОСОБА_3 особисто завітав до спілки, пред`явив свій паспорт та інші документи, власноручно заповнив та підписав заяву з проханням прийняти його в члени Спілки, а 14.10.2013 особисто з`явився для отримання посвідчення (т. 1 а.с. 185).

Голова Дарницького районного відділення Київського міського відділення Всеукраїнського об`єднання ветеранів на запит представника відповідача повідомив, що ОСОБА_3 був членом Об`єднання з 12.04.2007 (т. 1 а.с. 189).

За даними Лівобережного поштамту у 2013-2014 р. ОСОБА_3 особисто отримував пенсію у відділенні поштового зв`язку Київ-121, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 32 (т. 1 а.с. 181).

25.05.2014 на позачергових виборах Президента України ОСОБА_3 отримав виборчий бюлетень для голосування та проголосував за списком виборців на виборчій дільниці № 800159 територіального виборчого округу № 215, яка була розташована у буд. № 220 по вул. Горлівській у м. Києві (т. 1 а.с. 186).

20.06.2014 ОСОБА_3 був госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні № 1 у зв`язку з травмами, отриманими внаслідок побиття сусідом (з його слів), де перебував на лікуванні до 27.06.2014 (т. 1 а.с. 199).

В цій же лікарні ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 08.09.2014 і по день смерті. Потрапив він на лікування у зв`язку зі зламом шийки правої стегнової кістки та відповідно до записів у медичній карті стаціонарного хворого до 23.09.2014 його стан здоров`я був задовільний, він був при свідомості та доступний контакту (т. 1 а.с. 145-167).

На обліку у лікаря психіатра ОСОБА_3 не перебував (т. 1 а.с. 205), під час перебування на стаціонарному лікуванні консультація лікаря-психіатра йому не рекомендувалась.

За інформацією Київської міської клінічної лікарні № 1 в період перебування ОСОБА_3 на лікуванні біля нього знаходився та його доглядав син ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 200, 201).

До складення оспорюваного заповіту був чинним попередній заповіт ОСОБА_3 , посвідчений 10.11.2012 державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_13, за умовами якого все майно він так само заповідав відповідачу ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 47).

Цієї ж дати (10.11.2012) державним нотаріусом за реєстровим номером 4-1125 було посвідчено довіреність ОСОБА_3 на право розпорядження усім його майном на ім`я ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 175).

До того, як стан здоров`я ОСОБА_3 істотно погіршився, він брав активну участь у суспільному житті та займав активну громадянську позицію, про що свідчать подяка Київського міського голови від 06.05.2008, його характеристики з громадських об`єднань, членом яких він був, та відповіді на його звернення з приводу проблемних питань від КП «Київпастранс» та Головного управління культури КМДА (т. 1 а.с. 191, 193, 194, 197, 203).

В нотаріально посвідчених заявах рідного брата спадкодавця ОСОБА_14 та почесного голови Дарницького районного відділення Київського міського відділення Всеукраїнського об`єднання ветеранів ОСОБА_15 , які долучені до матеріалів справи як письмові докази, також міститься інформація стосовно обставин, які мають значення для справи.

Із заяви ОСОБА_14 вбачається, що після того як у його брата стався інсульт та він був госпіталізований до лікарні, за ним цілодобового доглядав син ОСОБА_2 , а після виписки з лікарні брат сказав, що хоче жити у ОСОБА_2 , щоб запобігти повторному інсульту. Як до інсульту, так і після, брат часто бував на свіжому повітрі, на подвір`ї свого будинку, де ОСОБА_2 обладнав для нього місце для відпочинку, прогулювався і на більш далекі відстані, пересуваючись на придбаному для нього ОСОБА_2 інвалідному візку. За бажанням брата син його возив на візку на ринки чи ще кудись, а за пенсією та в інші віддалені місця брат періодично їздив на машині з ветеранської організації. Під час відвідин брата він бачив, що син за ним добре доглядає, брат був чисто та охайно одягнений, у квартирі було чисто, їжі завжди було вдосталь, вони з братом вільно спілкувалися, в тому числі і без присутності ОСОБА_2 , також брат вільно спілкувався з сусідами та знайомими, яких зустрічав біля будинку. Також він був свідком проявів роздратованості і агресії щодо батька з боку молодшого сина ОСОБА_1 , зі слів брата йому відомо, що той уникав спілкування з ОСОБА_1 . Останній раз він відвідував брата у нього вдома на початку літа 2014 р. та з його розповіді дізнався, що ОСОБА_2 двічі возив його з колишньою дружиною у м. Житомир, де на той час жила його онука ОСОБА_16 , щоб вони могли побачитись з правнуками та познайомитись з чоловіком онуки і його батьками.

У даній заяві ОСОБА_14 також засвідчив, що влітку 2013 р. брат по телефону радився з ним, на кого скласти заповіт, при цьому повідомив, що хоче залишити все своє майно ОСОБА_2 , оскільки ніхто з родичів про нього не турбується так як він (т. 1 а.с. 182-183).

ОСОБА_15 заявила, що знала ОСОБА_3 у зв`язку з виконанням нею обов`язків голови Дарницького районного відділення Київського міського відділення Всеукраїнського об`єднання ветеранів, регулярно спілкувалась з ним по телефону, останній раз влітку 2014 р. ОСОБА_3 їй розповідав, що старший син ОСОБА_2 належно доглядає за ним і забезпечує усі його побутові потреби. Також ОСОБА_3 говорив, що заповів все своє майно ОСОБА_2 і тому у нього погіршились стосунки з молодшим сином ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 190).

Аналіз вищенаведених доказів та сукупності встановлених ними обставин дає підстави для висновку про те, що в період 2012-2014 років спадкодавець ОСОБА_3 жодним чином не був обмежений у спілкуванні з родичами, знайомими і уповноваженими особами установ, підприємств та організацій як особисто, так і по телефону, а відтак не існувало будь-яких перешкод для того, щоб заявити про застосування до нього фізичного та психічного тиску з боку відповідача, якби такий тиск мав місце.

Позивач не надав жодних обґрунтованих та переконливих пояснень чому він, проживаючи в одному будинку з батьком та братом та будучи свідком неправомірних дій брата відносно батька (за його ствердженнями), не звертався з відповідними заявами до уповноважених органів, зокрема до органів опіки та піклування та правоохоронних органів.

В той же час за період з 2010 р. по 2014 р. в Дарницькому РУ ГУ МВС України в м. Києві зареєстровано чотири письмових звернення ОСОБА_1 з різних питань (втрати особистих паперів, неправомірних дій охоронника магазину та крадіжки велосипеда), але його звернень з приводу насильства брата над батьком не зареєстровано (т. 1 а.с. 176).

На підтвердження доводів позову позивачем також надано відеозаписи у вигляді чотирьох відеофайлів, які були відтворені в судовому засіданні.

Одним з відеозаписів зафіксовано як позивач з дочкою (за поясненнями відповідача) за допомогою вірьовки передає батьку в квартиру пакет з продуктами і при цьому запитує, чи справді відповідач поїхав та не залишив батьку поїсти. Не отримавши чіткої ствердної відповіді, позивач наполягає, при цьому кілька разів повторює: «І не оставив нічого їсти?», «Да?», «Да?».

Ще одним відеозаписом зафіксована розмова позивача з батьком, який наче б-то (якість звуку погана) говорить про те, що йому не вистачає їжі, оскільки ОСОБА_2 ховає їжу в холодильнику. Оскільки голос батька чути погано, позивач чітко і ясно повторює його відповіді на відеокамеру.

На особливу увагу заслуговує зафіксоване відеозаписом спілкування позивача з батьком з приводу заповіту, коли позивач запитує думку батька, чи зможе він (відповідач) примусити його (батька) переписати заповіт, на що батько відповідає, що ні в якому разі він не згоден, щоб він (відповідач) ним командував. Продовжуючи розмову, позивач запитує батька (дослівно): «В будь-якому випадку, якщо такий папір (заповіт) буде, то він буде недійсним, так?». Не отримавши від батька відповіді, позивач продовжує: «Ти вважаєш, що він буде вибитим? Да? Да? Да? Да?».

Отже зміст вказаних відеозаписів дозволяє стверджувати, що позивач завчасно готувався до порушення цієї справи і намагався створити докази, які б свідчили про тиск відповідача на батька, а самі записи є явно постановочними, оскільки саме позивач був ініціатором усіх розмов з батьком і ставив йому навідні питання, тобто питання, які містять готову відповідь на них, а не отримуючи потрібної йому відповіді, сам відповідав на свої питання.

Слід також зазначити, що зафіксовані відеозаписом обставини жодним чином не спростовують встановлені судом на підставі показань свідків та письмових доказів дійсні мотиви такої поведінки спадкодавця щодо позивача.

Зважаючи на вищевикладене, суд відхиляє надані позивачем відеозаписи як такі, що не відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності доказів.

Позивач також посилався на те, що наведені ним обставини тиску на спадкодавця з боку відповідача можуть підтвердити свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , клопотання про допит яких суд задовольнив, зобов`язавши позивача забезпечити їх явку в судове засідання.

Водночас позивач явку свідків не забезпечив, свідки також не з`явилися в судове засідання згідно з направленими їм судовими повістками про виклик.

Отже на підставі оцінки наведених сторонами аргументів і наданих ними доказів суд дійшов висновку про необґрунтованість і недоведеність вимог ОСОБА_1 про недійсність оспорюваного заповіту як такого, що складений під впливом насильства, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

ІV. Розподіл судових витрат між сторонами.

За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача.

З огляду на результат розгляду справи та відсутність доказів понесення відповідачем судових витрат розподіл понесених позивачем судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та усунення від права на спадкування.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: