Справа № 369/6121/19
Провадження № 2/369/1838/20
РІШЕННЯ

Іменем України

18.02.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Заїка О.В.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Обслуговуючий кооператив «Автогаражне товариство «Берізка-1», про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні гаражем, стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, стягнення витрат на утримання гаража, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Обслуговуючий кооператив «Автогаражне товариство «Берізка-1», про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні гаражем, стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, стягнення витрат на утримання гаража, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2014 року по справі № 369/3625/14-ц було визнано право приватної власності за ОСОБА_3 на Ѕ частину гаражу № НОМЕР_1 та ОСОБА_4 на Ѕ частину гаражу № НОМЕР_1 , що знаходиться в обслуговуючому кооперативі «Автогаражне товариство «Берізка-1» за адресою: АДРЕСА_1 область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 4, в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік та батько її малолітнього сина ОСОБА_6 , про що видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 25.06.2012 року, відділом реєстрації смерті у місті Києві.

При житті ОСОБА_7 в обслуговуючому кооперативі «Автогаражне товариство «Берізка-1» належав на праві власності гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

До смерті ОСОБА_7 вказаним гаражем користувався ОСОБА_5 та його сім`я на підставі довіреності, виданої померлим, яка втратила чинність 24.06.2012 року.

08.05.2013 року ОСОБА_3 звернулась з вимогою до дружини ОСОБА_5 ОСОБА_8 про звільнення гаража № НОМЕР_1 та передачу ключів від гаража і сплатити всі витрати, пов`язані з утриманням гаража за період фактичного використання.

21.10.2014 року ОСОБА_3 звернулась до Шевченківськго районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_8 , третя особа ОК «Автогаражне товариство «Берізка-1» про виселення, вселення та стягнення орендної плати.

Вказана справа була передана Шевченківським районним судом м. Києва до Києво-Святошинського районного суду Київської області, та 11.09.2015 року по справі № 761/31642/14-ц було встановлено, що обраний спосіб захисту позивача щодо виселення відповідача та вселення позивача із нежитлового приміщення не відповідає вимогам Глави 29 Цивільного кодексу та не ґрунтується на нормах Житлового кодексу УРСР, у зв`язку з чим у задоволенні позову було відмовлено.

21.11.2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області по справі № 369/8131/16-ц було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 , оскільки позивачем невірно було визначено відповідача, та не було надано доказів хто є власником автомобіля марки ВАЗ 21093, 1995 року випуску, червоного кольору, який знаходився у гаражі № 174.

17.11.2018 року ОСОБА_3 направила ОСОБА_5 повторно вимогу про повернення ключів власнику гаража № АДРЕСА_2 , яка була отримана ОСОБА_5 19.11.2018 року.

04.08.2018 року ОСОБА_5 разом із дружиною ОСОБА_8 безперешкодно заходили до гаражу № НОМЕР_1 та забрали автомобіль марки ВАЗ 21093, 1995 року випуску, про що свідчить заява ОСОБА_3 , яка підписана охоронцями ОК «Автогаражне товариство «Берізка-1».

Згідно тимчасового реєстраційного талону НОМЕР_3 ОСОБА_5 належить автомобіль марки ВАЗ 21093, 1995 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , шасі НОМЕР_5 , що знаходиться в гаражі № НОМЕР_1 за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 4.

01.12.2018 року ОСОБА_5 передав ОСОБА_3 ключі від гаража АДРЕСА_3 , що підтверджується актом від 01.12.2018 року.

За час користування гаражем АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 завдав власнику гаража збитків у розмірі 128 100 грн.

Згідно довідки ОК «Автогаражне товариство «Берізка-1» від 16.11.2018 року, видана головою правління Журбенко Т.В., вказано, що з 3-го кварталу 2012 року ОСОБА_3 постійно сплачувала членські внески за гаражний бокс № НОМЕР_1 по даний час та заборгованості не має.

ОСОБА_3 понесла витрати по утриманню гаража № НОМЕР_1 на суму 8 742,50 грн..

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 22, 317-319, 321 ЦК України позивач ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , просила зобов`язати ОСОБА_5 не чинити перешкод у здійсненні користування права власності, а саме гаража АДРЕСА_3 ; стягнути з ОСОБА_5 збитки у вигляді упущеної вигоди на суму 128 100 грн.; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 витрати понесені на утримання гаражу № АДРЕСА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в ОК «Автогаражне товариство «Берізка-1» на суму 8 742,50 грн.; стягнути з ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а також понесені судові витрати та витрати на правову допомогу.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОК «Автогаражне товариство «Берізка-1» не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Судом встановлено, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.06.2014 року визнано право приватної власності ОСОБА_3 на 1/2 частину гаражу № НОМЕР_1 , що знаходиться в Обслуговуючому кооперативі «АГТ «Берізка-1» по АДРЕСА_1 , 4 в АДРЕСА_4 Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області в порядку спадкування за законом після чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано право приватної власності ОСОБА_4 на 1/2 частину гаражу № НОМЕР_1 , що знаходиться в Обслуговуючому кооперативі «АГТ «Берізка-1» по АДРЕСА_1 , 4 в АДРЕСА_4 Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Інформаційної довідки № 66370643 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.08.2016 року об`єкт нерухомого майна гараж загальною площею 32,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності у розмір частки Ѕ ОСОБА_3 , та Ѕ частки ОСОБА_4 .

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_6 , батько її малолітнього сина ОСОБА_4 , про що видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 , відділом реєстрації смертей у м. Києві.

За життя ОСОБА_6 в обслуговуючому кооперативі «Автогаражне товариство Берізка-1» належав на праві приватної власності гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

До смерті чоловіка позивача гаражем користувалася відповідачка на підставі довіреності, виданої померлим, яка після його смерті втратила чинність.

Позивач ОСОБА_3 зверталась до відповідача ОСОБА_5 з вимогою про звільнення займаного ним гаража № НОМЕР_1 та з вимогою сплатити усі витрати, пов`язані з утриманням гаража за період фактичного використання.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, встановлено презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Згідно ст. 19 ЦК України, особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства.

Згідно довідки ОК «Автогаражне товариство «Берізка-1» від 16.11.2018 року, видана головою правління Журбенко Т.В., вказано, що з 3-го кварталу 2012 року ОСОБА_3 постійно сплачувала членські внески за гаражний бокс № НОМЕР_1 по даний час та заборгованості не має.

ОСОБА_3 понесла витрати по утриманню гаража № НОМЕР_1 на суму 8 742,50 грн., а саме за 2013 рік 1221,00 грн., за 2014 рік 732,60 грн., за 2015 рік 1475,20 грн., за 2016 рік 244,20 грн., за 2017 рік 2064,60 грн., за 2018 рік 3004,90 грн..

Також позивач просила стягнути з відповідача завдані збитки (упущену вигоду) за користування спірним гаражем, яка за період з червня 2012 року по січень 2018 року становить у розмірі 128 100,00 грн..

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надала показання про те, що з 2012 року позивач платила за гараж, інші особи ніколи за гараж не платили. Свідок підписувала акт від 01.12.2018 року, також даний акт підписували ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .. Ніхто не орендував приміщення гаражу і сама позивачка не користувалась гаражем. ОСОБА_5 гаражем не користувався.

Свідок ОСОБА_8 надала в суді показання про те, що в гаражі по АДРЕСА_1 стояв її автомобіль, але ним не могла користуватись, оскільки був обмежений доступ до гаража, були запломбовані двері до нього. Ключі від гаража знаходились у власниці ОСОБА_3 .. 01.12.2018 року ключі від верхнього замка були повернуті, про що був складений акт. Автомобіль з гаражу забрали 04.08.2018 року.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_3 зверталась до неї з вимогою про звільнення гаража 08.05.2018 року і щодо повернення ключів від гаража, однак вона не могла звільнити приміщення гаража бо був замкнутий нижній замок «жабка» і вона не могла його відрити. Повторну вимогу від 17.11.2018 року свідок не пам`ятає щоб отримувала від ОСОБА_3 . У спірному гаражі автомобіль перебував з кінця 80-х років і до 04.08.2018 року. За гараж відповідач ОСОБА_5 не сплачував, оскільки йому чинили перешкоди у користуванні гаражем. Повернули ключі від верхнього замка, а від другого замка ключа не було. Акт підписали 01.12.2018 року.

Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків повинне мати місце у разі наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суб`єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов`язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. Носієм обов`язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (незавдавачі шкоди),на яких законом покладено обов`язок із відшкодування шкоди.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12).

Крім того, Верховний Суд зазначив, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 року у справі № 750/8676/15-ц вказано на те, що кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

А у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (постанова від 21.11.2018 у справі № 672/778/16-ц).

Крім того, слід зазначити, що збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у понесених ним витратах, втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідача збитків, позивач зазначала, що в результаті протиправної поведінки відповідачем ОСОБА_5 їй та її малолітньому сину були завдані збитки у розмірі 128 100 грн..

За змістом вищезазначеної статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

В даному випадку відсутні всі елементи складу цивільного правопорушення, визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, зокрема, протиправна поведінка, збитки, як такі, та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками.

Позивачем не подано доказів, що підтверджують факт завдання шкоди, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача збитків (упущеної вигоди) є безпідставними.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача понесених позивачем ОСОБА_3 витрат на утримання гаража № НОМЕР_1 у розмірі 8 742,50 грн., то суд відмовляє у задоволенні даної вимоги, оскільки як встановлено судом, позивач ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 є співвласником спірного гаража, тому утримання належного їй на праві власності майна є її обов`язком.

За вказаних обставин суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів витрат, які були понесені позивачем на сплату членських внесків за гаражний бокс у розмірі 8 742,50 грн..

Ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

З огляду на ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні даного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивач не довів факту заподіяння моральної шкоди, втрат немайнового характеру, не довів суду, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні.

Щодо заявлених вимог позивача про зобов`язання ОСОБА_5 не чинити перешкод у здійсненні користування гаражем АДРЕСА_3 , в обслуговуючому кооперативі «Автогаражне товариство «Берізка-1», то суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог, оскільки представник позивача у судовому засіданні підтвердила, що на час розгляду справи в суді відповідач не чинить позивачці і її сину перешкод у користуванні гаражем.

Суд, оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази, дійшов висновку, що позивачем відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних і допустимих доказів і не доведено перед судом переконливості тих доказів, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог до відповідача, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підстав доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадка.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вказаних обставин, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Обслуговуючий кооператив «Автогаражне товариство «Берізка-1», про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні гаражем, стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, стягнення витрат на утримання гаража, відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Керуючись п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст. ст. 15, 16, 19, 22, 23, 317, 319, 322, 1167 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 80, 89, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Обслуговуючий кооператив «Автогаражне товариство «Берізка-1» про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні гаражем, стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, стягнення витрат на утримання гаража, відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Л.М. Ковальчук