ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року

м. Харків

справа № 642/1743/16

провадження № 22-ц/818/795/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

інші учасники справи:

третя особа Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Святець ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 4 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Євтіфієва В.М. (повний текст рішення виготовлений 8 жовтня 2019 року),

у с т а н о в и в:

Тридцятого березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, з урахуванням уточнення 07.07.2016 (т.1 а.с. 54) просила здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином:

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля ОСОБА_4 , 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , в розмірі 95 150 грн;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, сплачених за кредитом на купівлю автомобіля Daewoo Lanos, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 ;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину доходів від підприємницької діяльності за 2012-2014 роки;

-визнати право приватної власності на автомобіль Fiat Doblo, 2012 р.в., кузов № НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіль Daewoo Lanos, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 , за ОСОБА_2 .

Другого березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із уточненим позовом (т.1 а.с. 131), у якому просила здійснити поділ майна подружжя, визнавши за нею право власності на автомобіль Fiat Doblo, 2012 р.в., кузов № НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_2 , і залишивши у власності ОСОБА_2 автомобіль Daewoo Lanos, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2017 року вимоги ОСОБА_1 , заявлені 30.03.2016 та 07.07.2016, були залишені без розгляду.

26 вересня 2018 року ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду із зустрічною позовною заявою (т.1 а.с. 214-217), у якій просив встановити факт окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з липня 2013 року; визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 автомобіль Fiat Doblo, 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 (надалі Автомобіль Fiat Doblo), та автомобіль Daewoo Lanos, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 (надалі Автомобіль Daewoo Lanos) та стягнути з ОСОБА_1 судовий збір.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що Автомобіль Daewoo Lanos був придбаний ОСОБА_2 6 серпня 2008 року, до укладення 14.11.2008 шлюбу з ОСОБА_1 . Автомобіль був придбаний ОСОБА_2 для власних потреб, за особисті кошти. Автомобіль Fiat Doblo був придбаний ОСОБА_2 8 лютого 2014 року, вже після припинення фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_1 у липні 2013 року. Вказаний автомобіль також був придбаний ОСОБА_2 за особисті кошти. З липня 2013 року позивач за зустрічним позовом проживав окремо від ОСОБА_1 з ОСОБА_6 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 4 жовтня 2019 року (т.2 а.с. 183-184) позовну заяву ОСОБА_1 про поділ спільного майна залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України). Скасовані заходи забезпечення позову, вжиті ухвалами Ленінського районного суду м. Харкова від 31.03.2016 та від 09.10.2018. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи, у сумі 4521 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 4 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Ухвалено вважати окремим проживанням у зв`язку з припиненням шлюбних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з липня 2013 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384 грн 20 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки сторони з липня 2013 року не мали спільного побуту та не мали взаємних прав та обов`язків, вони не були особами, які складають сім`ю, хоча і перебували у зареєстрованому шлюбі. Сам факт перебування осіб у зареєстрованому шлюбі не породжує правового визначення сім`я. Спірні автомобілі Fiat Doblo та Daewoo Lanos не є особистою власністю ОСОБА_2 , оскільки на час звернення до суду з зустрічним позовом, Автомобіль Daewoo Lanos був відчужений ОСОБА_2 іншій особі, а автомобіль Fiat Doblo було придбано не за власні кошти ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду обґрунтовані неналежними доказами, рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права. А саме, судом були враховані лише докази та доводи ОСОБА_2 , допитані у суді першої інстанції свідки є його родичами, а отже, - зацікавленими особами. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.11.2014, яким був розірваний шлюб між сторонами, встановлено, що шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були припинені з червня 2014 року, з цього часу вони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних стосунків. ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_8 з липня 2013 року. Тобто факт окремого проживання з липня 2013 року між сторонами не підтверджений належними та допустимими доказами. Встановлення факту окремого проживання чоловіка та дружини у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин має юридичне значення, оскільки ОСОБА_2 намагається уникнути поділу спільного майна, що було придбане за спільні кошти з ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , проти її задоволення заперечує. Посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.11.2014 не встановлювалось припинення шлюбних відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з червня 2014 року. Показання свідків представником ОСОБА_1 в апеляційній скарзі викладені не правильно, оскільки всі свідки, допитані в судовому засіданні, підтвердили, що з липня 2013 року ОСОБА_2 почав проживати з ОСОБА_9 однією сім`єю.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 367 ЦПК України).

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не оскаржили рішення суду в частині відмови задоволення позову про визнання Автомобілів Daewoo Lanos та Fiat Doblo особистою приватною власністю ОСОБА_2 , тому в цій частині рішення суду не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судовим розглядом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.2008, що підтверджується копією паспорту ОСОБА_1 (т.1 а.с. 5 зворот).

Шлюб між сторонами був розірваний рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.11.2014 у справі № 640/18349/14-ц (т.1 а.с. 8).

Відповідно до ст. 119 Сімейного кодексу України (надалі СК України) режим окремого проживання подружжя здійснюється за заявою подружжя або позовом одного з них до суду, де суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно.

Разом з тим, частиною шостою статті 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України.

На відміну від частини другої статті 119 СК України, яка містить імперативний припис про те, що одним із правових наслідків встановлення режиму окремого проживання є те, що майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважається набутим у шлюбі, частина шоста статті 57 СК України лише допускає можливість визнання судом особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Тобто законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України.

Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 721/1177/15-ц (провадження № 61-29986св18).

Отже, різняться між собою й поняття «режим окремого проживання подружжя» та «окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин».

Допитані в судовому засіданні 24.04.2019 свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в судовому засіданні 23.05.2019 свідок ОСОБА_12 та в судовому засіданні 22.08.2019 ОСОБА_13 пояснили, що ОСОБА_2 до літа 2013 року проживав з ОСОБА_1 . Влітку 2013 року ОСОБА_2 переїхав жити до ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_1 , з якою живе й на час розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Колегія суддів уважає, що вказаними вище показаннями свідків доведено, що ОСОБА_2 не проживав із ОСОБА_1 однією сім`єю з літа 2013 року. ОСОБА_1 та її представник, заперечуючи проти зазначеного факту, не надали своїх належних та допустимих доказів на спростування пояснень допитаних свідків, не запросили свідків, які могли б дати інші пояснення.

Посилання апеляційної скарги на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.11.2014, яким був розірваний шлюб між сторонами, було встановлено, що шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були припинені з червня 2014 року, спростовуються текстом указаного судового рішення (т.1 а.с. 8). В указаному рішенні припинення шлюбних відносин подружжя з червня 2014 року було викладене судом у якості обставин справи та підстав, якими ОСОБА_1 обґрунтовувала позов про розірвання шлюбу, проте не встановлювалось судом у мотивувальній та резолютивній частинах рішення від 24.11.2014.

Тобто заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , відповідач за зустрічним позовом, та її представник на надали належних і допустимих доказів для спростування встановлених судом обставин справи, не спростували висновки, викладені в рішенні суду. Тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 04.10.2019 залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 4 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 березня 2020 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний