Номер справи 623/147/20
Номер провадження 2-к/623/1/2020
УХВАЛА

іменем України

17 березня 2020 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі головуючого судді Одарюк М.П.,

за участю секретаря судового засідання Костенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізюм справу № 623/147/20 за клопотанням ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України судового наказу мирового судді судової дільниці № 150 Ногинського судового району Московської області від 01 лютого 2013 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2020 року до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області надійшло клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України судового наказу мирового судді судової дільниці № 150 Ногинського судового району Московської області від 01 лютого 2013 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1ст.467 ЦПК України про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду суд у п`ятиденний строк письмово повідомляє боржника і пропонує йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

Поштовий конверт з відправленням 0037 боржник отримав 28 січня 2020 року

Станом на 03 березня 2020 року від боржника ОСОБА_2 заперечень проти клопотання про примусове виконання рішення іноземного суду не надходило.

Відповідно ч.2 ст.467 ЦПК України після подання боржником заперечень у письмовій формі або у разі його відмови від подання заперечень, а також якщо у місячний строк з часу повідомлення боржника про одержане судом клопотання заперечення не подано, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає дату, час і місце судового розгляду клопотання, про що сторони повідомляються письмово не пізніше ніж за десять днів до його розгляду.

У судове засідання заявник не з`явилась.

Боржник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав письмову заяву в якій заперечував проти стягнення аліментів, оскільки його син ОСОБА_3 отримував матеріальну допомогу у вигляді поїздок на море, подарунків від сестри ОСОБА_2 , ОСОБА_4 з 2013 року.

Відповідно до ч.4, 5 ст.467 ЦПК України розгляд клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду проводиться суддею одноособово у відкритому судовому засіданні. Неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Враховуючи дані положення, сповіщення боржника про про дату, час і місце судового засідання та відсутність з його боку будь-яких заяв чи клопотань, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін.

Частиною 6 ст.467 ЦПК України визначено, що озглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до судового наказу справа № 2-63/2013 від 01 лютого 2013 року мирового судді 150 судової дільниці Ногинського судового району Московської області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Балахна, Горьківської області, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , який знаходиться в ФБУ ВК -9, м. Саликамск, Пермський край,618540, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини заробітку і (або) іншого доходу щомісячно, починаючи з 30.01.2013 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 суму державного мита у розмірі 100-00 ( ста руб.00 коп.) рублів в дохід держави.

Судовий наказ в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Правовідносини, що виникли з приводу визнання та виконання в Україні рішення іноземного суду врегульовані нормами Конституції України, Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, Протоколу до вказаної Конвенції від 28.03.1997 року, розділу 9Цивільного процесуального кодексу України та розділу 5 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 року № 1092/5/54.

В силу ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Процедура визнання та виконання рішень іноземних судів в Україні регламентована Розділом 9 Цивільного процесуального кодексу України.

За змістом ч.1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно дост. 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Згідно зі ч.1 ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Відповідно до статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Україна та Російська Федерація є учасниками Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам» від 22.01.1993 року, яка ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 10.11.1994 року № 240/94-ВР (далі - Мінська Конвенція).

Згідно зі статтею 51 Конвенції, кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін, зокрема, рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань.

Відповідно до ст. 53 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, проходження процедури визнання та виконання рішення іноземного суду на території України відноситься до компетенції суду.

Згідно з ст. 54 Конвенції, клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у ст. 51 Конвенції (зокрема рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань, рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку) розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинно бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинно бути здійснене примусове виконання.

В п. 12Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 грудня 1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» зазначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

П унктом 10 вищевказаної Постанови Верховного Суду України визначено, що під визначеним міжнародними договорами України судовим порядком розгляду клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) розуміється порядок провадження в цивільних справах, встановлений ЦПК. Тому при розгляді зазначених клопотань повинні застосовуватися відповідні інститути ЦПК, які згідно із засадами цивільного судочинства забезпечили б права стягувача та боржника, об`єктивне, правильне і своєчасне вирішення питання.

Статтею 463ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до підтвердження про належне повідомлення, відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про актуальний процес судочинства, а також про прийняття рішення та про можливості його заперечити або оскаржити.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 добровільно аліменти не сплачує, рішення потребує примусового виконання, ОСОБА_1 звернулася із заявою про визнання та примусове виконання даного рішення на території України за місцем проживання відповідача АДРЕСА_2 .

Суд приходить до висновку, що подане клопотання відповідає вимогам ст. 466 ЦПК України, будь-яких недоліків щодо його форми та змісту не встановлено.

Строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні та порядок подання такого клопотання дотримані.

Підстав для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, передбачені ст. 468 ЦПК України, не встановлено, тому суд вважає, що зазначене клопотання підлягає задоволенню, а судовий наказ мирового судді судової дільниці № 150 Ногинського судового району Московської області від 01 лютого 2013 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 визнанню та примусовому виконанню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 462-467 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника стягувача ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України судового наказу мирового судді судової дільниці № 150 Ногинського судового району Московської області від 01 лютого 2013 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 -задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України судового наказу мирового судді судової дільниці № 150 Ногинського судового району Московської області від 01 лютого 2013 року про стягнення на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Балахна, Горьківської області, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , який знаходиться в ФБУ ВК -9, м. Саликамск, Пермський край,618540, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини заробітку і ( або) іншого доходу щомісячно, починаючи з 30.01.2013 року до досягнення дитиною повноліття.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М.П. Одарюк