ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2020 року м. Херсон

справа № 662/211/19

провадження №22-ц/819/473/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Геленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Тепло-Огарьовське» на заочне рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області у складі судді Решетова В.В. від 18 грудня 2019 року в справі за позовом Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Тепло-Огарьовське» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього,

встановив:

У січні 2019 року Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство агрофірма «Тепло-Огарьовське» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсними договору оренди землі сільськогосподарського призначення на території Сивашівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області від 10.06.2007 року та додаткової угоду до нього від 01.08.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10.06.2007 року між ОСОБА_1 та ПОСП Агрофірма «Тепло-Огарьовське» укладено договір оренди землі, земельної ділянки площею 9,77 га кадастровий номер :13:010:0014, який зареєстровано у Новотроїцькому районному відділі Херсонської регіональної філії центру ДЗК 05.02.2008 року за №4АА002181- 43.

01.08.2011 між сторонами укладено додаткову угоду до вказаного договору, зареєстровану Відділом Держкомзему у Новотроїцькому районі Херсонської області 17.07.2012 р. за №02624, відповідно до якої продовжено строк дії договору оренди до 06.02.2028 року.

Відповідач, ОСОБА_1 не визнає факт укладення вказаного договору та додаткової угоди до нього, стверджуючи, що він їх не підписував, у зв`язку з чим звернувся до позивача з позовом до суду про визнання договору та додаткової угоди до нього недійсними, справа №662/1944/17, у якій була призначена судова почеркознавча експертиза, проте питання щодо підпису оспорюваного договором дружиною чи матір`ю орендодавця судом було відхилено, оскільки вони не є сторонами у справі.

З урахуванням наданих ОСОБА_1 пояснень в судовому засіданні вважають, що іншими особами хто міг підписати договір оренди та додаткову угоду до нього є дружина та мати ОСОБА_1 .. Вважають, що дружина мала право підписувати вище зазначений договір оренди, так як спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя,та виходячи з норм ст.64 СК України вона є законним представником чоловіка під час вчинення правочинів щодо розпорядження об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ст. 154 СК України, мати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є його законним представником, яка має право на вчинення правочину.

Позивач посилається на те, що навіть якщо сторона, від імені якої підписано договір, особисто його не підписувала, але, у подальшому, схвалила його, такий договір є вчиненим та може бути визнано дійсним. А оскільки ОСОБА_1 після укладення спірних правочинів схвалив їх, оскільки починаючи з 2008 року щорічно приймав орендну плату від ПОСП Агрофірми «Тепло-Огарьовське», про що свідчать його підписи у відповідних відомостях про отримання орендної плати, то договір оренди та додаткова угода до нього підлягають визнанню судом дійсними та створюють правові наслідки для ОСОБА_1 з моменту їх укладення.

Заочним рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 18 грудня 2019 року в задоволенні позовних вимог ПОСП «Теплоогарьовське» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ПОСП агрофірма «Тепло-Огарьовське» посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 18.12.2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не призначив у справі за їх клопотанням судову почеркознавчу експертизу. Судом не враховано, що спірна земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а отже ОСОБА_2 могла в інтересах подружжя підписати спірні правочини. Суд не врахував, що мати ОСОБА_1 , як законний представник свого сина, також могла підписати спірні правочини в інтересах свого сина.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду першої мотивовано тим, що позивачем не доведено будь-якої підстави представництва як дружини ОСОБА_4 ОСОБА_2 , так і його матері ОСОБА_3 , а тому суд приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог позивачем належними та допустимими доказами.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального та процесуального права виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХС №018537 від 03.03.2003 року земельна ділянка площею 9,77 га для ведення товарного та сільськогосподарського виробництва належить ОСОБА_1 /а.с.59-60/.

З наданої позивачем заяви від 28.01.2000 року вбачається, що отриманню ОСОБА_1 зазначеного державного акту передувало його право на земельний пай/ а.с.15/. Шлюб укладений 06.04.2002 року / а.с.58/.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ч.4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до проведеної судової почеркознавчої експертизи, яка проведена під час розгляду іншої справи №6621944/17 між тими самими сторонами з приводу того ж самого договору та додаткової угоди до нього, про що вказав сам позивач у своєму позові, за результатами проведеного дослідження експерт склав висновок № 18-969/970 від 14.12.2018 року в якому вказав, що підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди від 10.06.2007 року виконано не самим ОСОБА_1 , а іншою особою, підпис від імені ОСОБА_1 у додатковій угоді від 01.08.2011 року до договору оренди землі від 10.06.2007 року ймовірно виконано не самим ОСОБА_1 , а іншою особою.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Відповідно до частин 1,2 статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Виходячи з викладеної норми права вбачається, що положення цієї статті застосовуються лише тоді, коли представник має повноваження на вчинення правочину, але вчиняє його з перевищенням обсягу. Проте у спірних правовідносинах судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не доведено, що мати та дружина були наділені ОСОБА_1 повноваженнями на підписання договору оренди в установленому законом порядку.

Суд першої інстанції встановив і позивачем не заперечене, що довіреності на право укладання правочину щодо орендних правовідносин ОСОБА_1 не надавав.

Положення статті 154 СК України про права батьків по захисту дитину, в тому числі повнолітньої дитини не надають підстав для представництва ОСОБА_1 його матір`ю ОСОБА_3 щодо укладання договору оренди та додаткової угоди до нього.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги про представницькі функції матері в інтересах повнолітнього сина на укладання правочинів не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Особливості набуття права власності на земельні ділянки для ведення товарного та сільськогосподарського виробництва, визначені законодавством ( ст.5,6,23, ЗК України 1990 року, Указ Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та іншим) унеможливлюють погодитися з доводами позивача про наявність підстав для застосування у спірних правовідносинах положень ст.ст. 60,64 СК України, на які посилається агрофірма в обґрунтування представницьких повноважень дружини у розпорядженні спільним майном подружжя.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах матеріального права та належних доказах, а тому підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367,374,375,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Тепло-Огарьовське» залишити без задоволення.

Заочне рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 18 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Пузанова

Т.Г.Чорна

Повне судове рішення складено 19 березня 2020 року

Суддя І.В. Склярська