Провадження № 2/761/731/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Смігунова В.В., Пірак М.В.,Борисенко Д.О.,

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3 ,

представника відповідача: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.10.2018 року було роз`єднано вказані позовні вимоги, виділивши в самостійне провадження позовні вимоги щодо поділу майна подружжя.

13.11.2018 року виділені вимоги надійшли після реєстрації канцелярією суду.

В позовних вимогах позивач просить:

?- поділити майно, що є спільною власністю подружжя та визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,3 кв.м.;

?- визнати за ОСОБА_3 право власності на:

-нежитлову будівлю (лазню), розташована за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 128,89 кв.м., вартість якої згідно Договору купівлі-продажу від 15.09.2007 року складала 35 640,00 грн., право власності зареєстроване за ОСОБА_1 ;

-земельну ділянку площею 0,1000 га, розташована за адресою: АДРЕСА_11 , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :07:002:0352, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 , вартість ділянки згідно Договору купівлі-продажу від 06.11.2013 року складає 37 800,00 грн.;

-земельну ділянку площею 0,0398 га, розташована за адресою: АДРЕСА_11 , призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :07:002:0353, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 ;

?- припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,3 кв.м., вартість якої згідно Договору купівлі-продажу від 27.07.2002 року складала 31 300,00 грн. покупцем відповідно до договору є ОСОБА_3 .

Вимоги обгрунтовані тим, що з 17.09.1993 року між сторонами був зареєстрований шлюб.

Під час шлюбу сторони набули спірне майно та не досягли згоди щодо поділу майна в добровільному порядку.

Також позивач зазначає, що 07.12.1994 року було придбано квартиру у АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу за її особисті кошти, відповідач кошти для придбання квартири не надавав, оскільки не працював.

31.10.1995 року позивачем було придбано кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу у МП «Унава». В подальшому кафе було подароване відповідачу на підставі договору дарування від 21.11.1995 року. Кафе розташоване на земельній ділянці, яка на праві власності належала відповідачу на підставі акту на землю від 07.04.2005 року.

В подальшому квартира у АДРЕСА_3 була відчужена за договором купівлі-продажу від 24.05.2002 року та за отримані від продажу квартири кошти була придбана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 70,3 кв.м.

Також позивач зазначає, що додатково для придбання зазначеної квартири було отримано позику у ОСОБА_5

15.09.2007 року було придбано лазню у ВАТ «Унавське» для придбання якої було взято кредит під заставу квартири АДРЕСА_1 та взято частину коштів у борг у ОСОБА_5

26.08.2008 року у приміщенні кафе виникла пожежа та за договором від 15.05.2010 року земельна ділянка на якій було розташоване кафе відчужена за договором купівлі-продажу.

Кошти, отримані від продажу земельної ділянки були спрямовані на погашення кредиту, який був отриманий для придбання лазні.

26.11.2013 року за договорами купівлі-продажу були придбані земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_11 .

05.07.2019 року до суду надійшов відзив відповідача в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що квартира АДРЕСА_3 була придбана за особисті кошти позивача. Крім того, не надано доказів, які підтверджують вартість придбаної квартири на момент придбання. В той же час відповідач зазначає. що 24.05.2002 року продано квартиру особисто відповідачем без надання погодження позивача за грошову суму у розмірі 49 851,00 грн., в той же час квартиру придбано 07.12.1994 року, тобто через один рік і три місяці після укладення шлюбу. З довідок про доходи позивача вбачається, що її доходів недостатньо для придбання квартири. В той же час відповідач мав у власності чотирикімнатну квартиру та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 про що позивачці було відомо. У цей період відповідач, як він зазначив, займався комерційною діяльністю та був одноосібним засновником та директором Малого підприємства «Унава», яке з метою розширення комерційної діяльності 04.04.1994 року придбало у власність в Фастівській міській раді кафе «Бістро», що знаходилось за адресою: АДРЕСА_7 на підставі договору №7 купівлі-продажу майна комунальної власності від 30.03.1994 року. У подальшому між МП «Унава» та Позивачкою було укладено договір купівлі-продажу кафе «Бістро» від 31.10.1995 року. Наступним правочином позивачка 21.11.1995 року подарувала відповідачу кафе «Бістро». Зазначене доводить, що відповідач мав достатньо коштів для того, щоб придбати квартиру без залучення коштів позивачки та її родини. Відповідач зазначає, що враховуючи різницю між вартістю проданої та придбаної квартири, не було необхідності позичати кошти для придбання квартири.

Відповідач зазначає, що йому на праві особистої власності належали кафе «Бістро» та земельна ділянка на якій воно було розташоване, так як позивачка, як вона визнає, подарувала кафе відповідачу, а кошти, отримані від його продажу, є особистими коштами у відповідності до ч.1 ст.57 СК України.

Відповідач заперечує проти припинення права власності на квартиру, оскільки це його єдине житло і іншого житла він на праві власності не має. Також відповідач не погоджується на отримання грошової компенсації за частку у спільному сумісному майні подружжя, при цьому заявляє про відсутність у матеріалах позову доказів внесення позивачкою компенсаційних грошових коштів на депозитний рахунок суду.

Земельні ділянки, придбані за Договорами купівлі-продажу від 26.11.2013 року є особистою власністю відповідача, так як про це зазначено в п.3.7 Договорів.

04.02.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає, що квартира в м.Фастові придбана за кошти, що належали позивачці до реєстрації шлюбу з відповідачем, в подальшому за кошти, отримані від продажу зазначеної квартири була придбана квартира в м.Києві. представник зазначає, що заяви представника відповідача про те, що квартира у м.Фастів була відчужена відповідачем особисто без згоди позивачки, а також про те, що він також мав у власності квартиру в м.Біла Церква, жодним чином не спростовують твердження позивача. Відсутність зазначення в договорі про надання згоди позивача на відчуження квартири, не свідчить про те, що позивач згоду на це не надавала. Відповідач квартиру в м.Біла Церква залишив першій дружині, а не продав. Представник у відповіді на відзив зазначає, що зазначення в п.3.7 Договорів від 26.11.2013 року про ту обставину, що земельні ділянки придбані за особисті кошти відповідача, було обманом з боку відповідача і тому не можуть бути враховані при поділі майна подружжя.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник заявлені вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони та їх представників, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 статті 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 статті 60 СК України).

Згідно з положеннями статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1). При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ч.2). За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч.3).

Стаття 71 СК України визначає, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Разом з тим, стаття 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

До того ж частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 (пізніше змінив по батькові на « ОСОБА_3 ») та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.09.1993 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області.

Згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12 червня 2019 року (справа №761/40216/18 було розірвано шлюб між сторонами.

Як встановлено в судовому засіданні, під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі були придбані наступні об`єкти нерухомості:

-квартира АДРЕСА_3 за договором купівлі-продажу від 07 грудня 1994 року, яка відчужена за договором купівлі-продажу від 24.05.2002 року;

-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться в АДРЕСА_4 за договором купівлі-продажу від 30.03.1994 року та відчужене за договором дарування від 21.11.1995 року ОСОБА_3

-земельна ділянка площею 0,0200 гектарів, що розташована в АДРЕСА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.04.2005 року, яка в подальшому відчужена за договором купівлі-продажу від 15.05.2010 року;

-квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 70,3 кв.м., яка набута за договором купівлі-продажу від 27.07.2002 року;

-нежитлова будівля (лазня), розташована за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 128,89 кв.м., на підставі Договору купівлі-продажу від 15.09.2007 року вартість якого згідно з договором складала 35 640,00 грн., право власності зареєстроване за ОСОБА_1 ;

-земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована за адресою: АДРЕСА_11 , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :07:002:0352, яка набута за договором купівлі-продажу від 26.11.2013 року, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 ;

-земельна ділянка площею 0,0398 га, розташована за адресою: АДРЕСА_11 , призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :07:002:0353, яка набута на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.2013 року та зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 ..

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за договором дарування від 29.03.2017 року ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку АДРЕСА_9 кадастровий номер :09:007:0178 та за договором дарування від 05.10.2007 року ОСОБА_1 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_8 .

Так як вказані об`єкти нерухомості позивач набула на підставі договорів дарування, у відповідності до положень статті 57 СК України вони є особистою власністю ОСОБА_1 та не є предметом спору.

Судом не встановлено що сторони домовились щодо зміни розміру часток майна подружжя. Так само не встановлено судом підстав відступати від рівності часток подружжя.

Під час проживання сторін у шлюбі вони придбали квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 70,3 кв.м.

Позивач звертаючись до суду з позовом просила в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на зазначену квартиру та припинити право власності відповідача на квартиру.

Позивач зазначала, що квартира придбана за її особисті кошти, оскільки квартира в АДРЕСА_3 була придбана за її особисті кошти, а потім за отримані від продажу квартири кошти та отримані в позику у ОСОБА_5 була придбана квартира АДРЕСА_1 .

Відповідач заперечував, що квартира в м.Фастові була придбана за особисті кошти позивача.

Суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що квартира в м.Фастів була придбана за особисті кошти позивача, як і не було надано доказів що для придбання квартири АДРЕСА_1 позивач отримала позику у ОСОБА_5 та повертала її за особисті кошти. А тому з врахуванням встановленого судом, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя та підлягає поділу.

При поділі квартири суд виходить з тих обставин, що вказана квартира є єдиним набутим спільно об`єктом нерухомості, яке придатне для проживання, в той час як позивач має на праві власності будинок АДРЕСА_8 , сторони відмовились від отримання та сплати компенсації за частку у спільному майні подружжя, а тому суд вважає за можливе здійснити поділ квартири шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири, оскільки право власності зареєстроване за ОСОБА_3 .

Як встановлено судом, під час перебування сторін у шлюбі були придбані земельні ділянки:

- земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована за адресою: АДРЕСА_11 , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :07:002:0352, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 ;

- земельна ділянка площею 0,0398 га, розташована за адресою: АДРЕСА_11 , призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :07:002:0353, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 ..

Як вбачається з копії договорів, в п.3.7 кожного із них зазначено, що дружина Покупця ОСОБА_3 - ОСОБА_1 своєю заявою, справжність підпису на якій засвідчено Чернишовою О.А. приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області 26.11.2013 року за реєстровим №3192 підтверджує, що її чоловік ОСОБА_3 купує зазначені земельні ділянки за особисті кошти і вона буде належати йому на праві особистої приватної власності.

В судовому засіданні позивач пояснила, що їй було відомо про зазначений пункт договорів та вона їх не оскаржувала. А тому з врахуванням положень статті 57 СК України зазначені земельні ділянки є особистою приватною власністю ОСОБА_3 та не підлягають поділу.

На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст.77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України; ст. ст.57, 60, 70, 71 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_8 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_10 ) про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , що складається з трьох житлових кімнат загальною площею 47,6 кв.м. в тому числі житловою 29,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1360,62 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 16 березня 2020 року

Суддя: Н.Г.Притула