Справа № 454/305/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сокаль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів-,,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів з наступних підстав :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі по тексту - Відповідач), який вони зареєстрували 21 лютого 2009 року у відділі РАЦС Сокальського районного управління юстиції у Львівській області, про що зроблений актовий запис №34 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.02.2009 року.

У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.11.2010 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 10.07.2012 року.

На даний час вони з відповідачем ще перебувають у шлюбі, проте спільно не проживають уже з листопада 2019 року, оскільки відповідач покинув сім`ю та проживає окремо. Коштів на утримання дітей добровільно не надає, постійно треба просити і нагадувати про його батьківські обов`язки щодо дітей, що спричинює позивачу певні моральні незручності та позбавляє її впевненості у тому, що їхні діти не будуть обділені та їх соціальні і матеріальні потреби будуть задоволені в повному обсязі.

Також, наголошує про те, що в провадженні Сокальського районного суду знаходить цивільна справа № 454/85/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. У своїй позовній заяві Відповідач зазначає, що діти після розлучення залишаються проживати із ОСОБА_1 . Не зважаючи на те, що у позовній заяві про розлучення, відповідач вказав, що спосіб його участі в утриманні дітей та розмір коштів, які будуть щомісячно надаватись ним на утримання дітей буде вирішено за домовленістю сторін, станом на сьогоднішній день, вони не дійшли згоди щодо суми аліментів на дітей.

Більше того, після подання позову про розлучення, відповідач все частіше починає ухилятись від виконання своїх батьківських обов`язків з утримання та виховання спільних дітей, все рідше бажає зустрічі з дітьми, коштів на утримання дітей надає все менше, у зв`язку з чим позивач вимушена звертатись до суду з вказаним позовом, керуючись при цьому наступним:

Їхні діти зареєстровані та проживають разом із мамою за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується довідкою про склад сім`ї №356 від 27.01.2020 року, виданою комунальним підприємством «Сокальжитлокомунсервіс».

На даний час позивач працює на посаді бухгалтера КП "Міжлікарняна аптека № 287" м.Сокаль, отримує невисоку заробітну плату, яку витрачає на утримання дітей, оплату комунальних послуг за квартиру, які є достатньо великими.

Їхні діти різного віку та потребують постійних затрат (належне здорове харчування, одяг, навчання, розваги, гуртки, хоббі, відпочинок та ін.).

Станом на сьогоднішній день сини навчаються у Сокальській загальноосвітній школі І-ІІІ №4 за програмою навчання «Інтелект України». Навчання за вказаною програмою вимагає певних матеріальних затрат (потрібно щомісяця купувати нові зошити для навчання). Витрати на шкільне приладдя, додаткову літературу, шкільне харчування, потреби школи на обох дітей становлять в середньому 3000 грн. щомісячно.

Забезпечення дітям нормального здорового харчування у дома теж потребує чималих витрат (м`ясо, риба, фрукти, овочі, інколи солодощі, тощо) близько 4000 грн. в місяць.

Крім того, позивач постійно займається всебічним розвитком дітей, зокрема старається щоб діти відвідували музеї, кінотеатри, розважальні комплекси та ін.. Також, для розвитку дітей, позивач постійно купує розвиваючі настільні ігри, книги, тощо. Загалом упродовж року витрачає не менше 6000 грн.

Варто зазначити, що діти швидко ростуть їм потрібно постійно купувати новий одяг, крім того хлопці зношують одяг надзвичайно швидко. Так, щомісячно у середньому на дитячий одяг та взуття вони витрачали приблизно 3000 грн.

Також, діти потребують і інших матеріальних затрат, таких як лікування під час загальних захворювань (такі як ГРВІ, побутові травми, тощо) кишенькових грошей і т.і.

Крім цього, необхідно упродовж літніх канікул оздоровлювати дітей, для чого необхідна поїздка на море, дитячий табір, тощо, вартість якої становить не менше 5000 грн. на кожну дитину.

Відтак, шляхом підрахунків, зазначає, що станом на сьогодення, витрати на кожну дитину щомісячно становлять приблизно до п`яти тисяч гривень.

Відповідач є здоровою, працездатною особою. Станом на даний час відповідач займається підприємницькою діяльністю, зареєстрований у ЄДР як Фізична особа -підприємець із видами діяльності: Код КВЕД 4532 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, Код КВЕД 4791 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу інтернег. Вказана обставина підтверджується витягом з ЄДР детальної інформації про фізичну особу відповідача як ФОП (ІПН НОМЕР_4 ).

Відповідач має хоч нерегулярний, але високий заробіток, достатньо забезпечений, має можливість сплачувати аліменти на відповідне та звичне утримання спільних дітей. Крім того, інших осіб на утриманні відповідач не має.

Достатній рівень життя для спільних дітей позивач одна не може забезпечити, тому вважає, що батько, який здоровий, працездатний, інших утриманців немає, зможе сплачувати аліменти на двох дітей в розмірі 5000.00 гривень (п`ять тисяч), оскільки офіційно займається підприємницькою діяльністю та має постійний дохід. Дані кошти є половиною суми, яка потрібна на утримання двох їхніх дітей.

Таким чином, при сплаті позивачем аліментів у розмірі 5000 грн. (по 2500 гривень на кожну дитину) забезпечується їхня рівність при несенні обов`язку утримання спільних дітей.

10 березня 2020 року відповідач надав до суду відзив на позов, в якому просив позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, стягнувши з нього аліменти на утримання дітей, у розмірі 2500 гривень на обох дітей щомісяця і до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з дати звернення позивача до суду з позовною заявою. В іншій частині позову просив відмовити.

В обґрунтування своєї позиції відповідач, зокрема, зазначив, що 3 лютого 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Сокальського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Суддею Сокальського районного суду Львівської області 04.02.2020р. було постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі № 454/305/20. Підготовче судове засідання призначено на 10 березня 2020 року.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом ОСОБА_1 просить суд прийняти рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі в загальному розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, а саме по 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень на кожну дитину з подальшою індексацією, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі позову до досягнення дітьми повноліття.

На обґрунтування позову позивачка зазначає, що в провадженні Сокальського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа № 454/85/20 за позовом ОСОБА_2 до неї про розірвання шлюбу. З моменту подання позовної заяви про розлучення, ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з утримання та виховання дітей сторін, все рідше бажає зустрічатися з дітьми, коштів на утримання дітей надає все менше, у зв`язку із чим вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки шлюб між сторонами розірвано хоча і за рішенням суду проте за взаємною згодою подружжя. Розірвання відбувалося в судовому порядку лише через те, що, у подружжя є двоє неповнолітніх дітей за наявності яких розірвати шлюб через органи ДРАЦС було неможливо. Крім того, ОСОБА_2 ніколи не ухилявся від виконання свого батьківського обов`язку щодо виховання та спілкування з дітьми і зрозумілим є те, що такі зустрічі з дітьми відбуваються по мірі можливості, позаяк ОСОБА_2 створив нову сім`ю та проживає окремо від дітей, проте створення нової сім`ї не є перешкодою для спілкування з дітьми та він постійно цікавиться моральними та духовними потребами дітей, їх розвитком та навчанням, станом їх здоров`я.

До грудня 2019 року включно ОСОБА_2 надавав кошти на утримання дітей в добровільному порядку в розмірі 2500 грн щомісяця що не є меншим від встановленого державою мінімального розміру на кожну дитину. З січня 2020 року позивачка висунула вимогу про сплату аліментів у більшому розмірі - 5000 грн. щомісяця з тих же підстав що в даному позові, які фактично ґрунтуються на додаткових витратах на дітей , які нібито несе позивачка , проте не підтвердила їх розміру жодними доказами.

Відповідач частково визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та згідний сплачувати на утримання дітей 2500 грн. що не є меншим 50% прожиткового мінімуму встановленого державою для дітей відповідного віку, в зв`язку із чим виникла необхідність подати відзив на позовну заяву відповідно до вимог, ст. 178 ЦПК України.

Відповідач вважає, що наведені позивачкою обставини не можуть бути підставою для призначення аліментів в визначеному позивачкою розмірі, оскільки витрати які несе позивачка на утримання дітей, та на які вона посилається в своїй позовній заяві, не охоплюються поняттям аліменти, а є додатковими витратами на утримання дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Матеріальний стан відповідача не дозволяє йому сплачувати кошти на утримання дітей в визначеній позивачкою сумі , позаяк його щомісячний дохід не перевищує п`ять тисяч гривень, що підтверджується його податковою декларацією фізичної особи - підприємця.

За загальним правилом за наявності сталого доходу суд визначає розмір аліментів у відсотках від заробітку, проте законом саме стягувачу надано право визначати спосіб стягнення аліментів. Навіть якщо взяти до уваги ту обставину, що мій довіритель має сталий дохід та його розмір 5000,00 грн. на місяць то визначений у відсотках від заробітку розмір аліментів відповідно до положень ст. 161 ЦПК України мав би становити на двох дітей 1500,00 грн, ( 1/3) а з врахуванням вимог закону щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину 50% прожиткового мінімуму - 1109„00 грн на одну дитину або 2218,00 грн. щомісяця на обох дітей, що є меншим від розміру аліментів які визнає відповідач по справі.

27 березня 2020 року до суду від представника позивачки адвоката Яремко В.П. надійшла відповідь на відзив, враховуючи викладене в позовній заяві вважає що сума 5000 гривень аліментів є цілком посильною, більше ніж справедливою та лояльною по відношенні до доходів відповідача. Матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати кошти на утримання дітей у визначеному позивачкою розмірі, позаяк його щомісячний дохід перевищує вказану суму майже у сім разів, а тому просить позов задоволити у повному обсязі.

У судовому засіданні позивачка і її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з зазначених у позові підстав.

Представник Відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги позивача визнали частково в розмірі встановленому відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 01 січня 2020 року . У задоволенні іншої частини позовних вимог позивача просили відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, беручи до уваги підтримання позивачем позовних вимог у заявленому розмірі, часткове визнання відповідачем позову, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 21.02.2009 року .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 12.11. 2010 року, встановлено, що батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого 10.07. 2012 року, встановлено, що батьками ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно довідки КП "Сокальжитлокомунсервіс"про проживання особи від 27 .01. 2020 року, встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно ч.1 та ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

В абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує положення ч.1 ст.182 СК України.

При цьому суд виходить з того, що судом встановлено, що сторони у справі є на стадії розлучення і інших сімей не утворили, сторони є батьками двох малолітніх дітей, які проживають з позивачкою. Судом встановлено також, що позивач є бухгалтером , а відповідач знявся із реєстрації як фізична особа-підприємець, отже, позивач отримують доходи; відповідач має нестабільний мінливий дохід, що є підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Судом також встановлено, що відповідач став власником нової квартири, внаслідок продажу попередньої квартири розташованої в АДРЕСА_2 , яка належала йому на праві приватної власності .

При визначенні зазначеного розміру аліментів суд виходить із встановлених обставин у справі. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком, відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Спільний син сторін у справі проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини. Серед іншого суд враховує стан здоров`я позивачки, матеріальне становище дитини та платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення.

Проаналізував добуті докази в їх сукупності, суд вважає наявними підстави відповідно до ч.2 ст.184 СК України для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх двох малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., починаючи з 04 лютого 2020 року, оскільки такий розмір аліментів згідно відомостей про доходи відповідача, на переконання суду, ОСОБА_2 взмозі сплачувати наразі, і такий розмір аліментів є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

В той же час, суд вважає необґрунтованим та недоведеними з боку позивачки розмір аліментів у сумі 5000 грн., оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків з урахуванням дотримання балансу відповідних їх прав та обов`язків.

Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки.

Отже, визначаючи до стягнення з батька на дитину аліменти у розмірі 5000 гривень, позивачка повинна мати готовність та довести свою можливість виділяти на забезпечення дитини таку ж суму щомісячно 5000 гривень.

Однак, як встановлено вище у цьому рішенні, позивачка не зазначає, що її дохід на місяць становить більше 5 тис. грн. Наведене свідчить про неможливість покладення на позивачку тягарю по утриманню дитини у рівному із відповідачем розмірі в разі стягнення з останнього аліментів у заявленій позивачем сумі 5000 гривень щомісячно.

Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Жодних доказів, які б підтверджували розмір витрат на дитину, позивачем на надано, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому суд враховує, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» становить 2218 грн.

Суд надає оцінку тому, що поняття «мінімум» визначає крайню межу, а частина друга статті 182 СК України зобов`язує встановити розмір аліментів необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

В даному контексті суд пов`язує поняття гармонійного розвитку із процесом виховання дитини, як всебічно та гармонійно розвиненої особистості - члена суспільства у демократичній державі, якою проголошена Україна. Такий процес можливий лише при повній взаємодії всіх ланок суспільства: сім`ї, навчально-виховних закладів, громадських формувань, спеціальних інституцій держави. І лише комплексний підхід може принести очікувані результати. Він передбачає забезпечення єдності вимог у системі всебічного гармонійного виховання, а також єдності й узгодженості форм, засобів і методів впливу на особистість та включає завдання морального, розумового й фізичного виховання.

Суд доходить висновку, що при встановлених у цій справі обставинах, зважаючи на відсутність доказів щомісячних витрат на дітей, розмір аліментів у сумі 2500 гривень щомісячно є достатнім та справедливим по відношенню до всіх осіб, права яких зачіпляються при розгляді цієї справи.

При цьому суд враховує можливість зменшення або збільшення розміру аліментів за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Вказане право закріплене статтею 192 ЦПК України.

Щодо посилань позивача на значний розмір доходу відповідача, то суд наголошує на тому, що зароблені у законний спосіб гроші є особистим майном цієї особи його особистою власністю.

У відповідності до статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Європейський суд з прав людини у своїх висновках неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові ст.1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення в національному законодавстві.

Водночас, ст.1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах «Ван дер Мюсель проти Бельгії» та «Копеський проти Словаччини»). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні гуртуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копеський проти Словаччини»).

Примусове передання власності від однієї особи до іншої може залежно від обставин являти собою позбавлення власності (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Стаття 1 Першого протоколу, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів,спрямованих на захист права власності (див. рішення у справі «Броньовський проти Польщі»).

У кожній справі, в якій ідеться про порушення права власності, Європейський суд перевіряє дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та збереженням фундаментальних прав особи. Насамперед, спираючись на те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Лонрот проти Швеції»).

Отже, оскільки ідеологія ст.1 Першого протоколу фактично відображена як у Конституції, так і в Цивільному кодексі, національним судам варто враховувати такі правові позиції ЄСПЛ під час вирішення спорів про захист права власності, посилатися на висновки Європейського суду як на безпосереднє джерело права, а також переймати притаманні його рішенням ідеї справедливості й гуманності.

Суд вважає, що стягнення з відповідача аліментів у розмірі більшому ніж 2500 гривень при встановлених у справі обставинах може трактуватись як безпідставне позбавлення його права власності на частину зароблених ним коштів.

Разом з тим, виходячи з вимог ч.1 ст.182 СК України, суд, бере до уваги негативний стан здоров"я відповідача ( лівобічний сколіоз поперекового відділу хребта, екструзія між хребцового диску , протрузії між хребцевих дисків) , зняття відповідача з реєстрації як фізичної особи підприємця і відсутність доходів від підприємницької діяльності, вважає за необхідне визначити розмір аліментів, що стягуються рішенням суду, в розмірі, вдвічі меншому, ніж просить позивач, оскільки, на переконання суду, можливість придбати жилу нерухомість не свідчить про наявність коштів у відповідача, необхідних для сплати аліментів у більшому розмірі, ніж визнаються самим відповідачем, оскільки така нерухомість придбана , внаслідок продажу попередньої квартири розташованої в АДРЕСА_2 , яка належала йому на праві приватної власності .

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України і Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,40 грн.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та пролживаючого за адресою АДРЕСА_3 РНОКПП - НОМЕР_4 на користь - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої АДРЕСА_1 РНОКПП - НОМЕР_8 аліменти на утримання дітей сина - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина - ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1250 гривень на кожну дитину щомісяця але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку , починаючи з дати подачі позову до суду 04.02.2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення суми аліментів за місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Сокальський районний суд в 30-денний строк з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Головуючий: О. А. Веремчук