справа № 361/7689/19
провадження № 2/361/1131/20
РІШЕННЯ

Іменем України

05 листопада 2020 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Коваль О.О., Зазимко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зняття особи з реєстрації місця проживання,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення нею позовних вимог, просила зняти відповідача ОСОБА_3 з реєстрації місця його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначала, що на підставі договору дарування частини квартири від 27 листопада 2013 року їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 , у якій, крім неї, зареєстровані ще п`ять осіб: батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідач ОСОБА_6 у даному житловому приміщенні не проживає тривалий час без поважних причин з 2012 року, оскільки вибув на інше постійне місце проживання, комунальні платежі він не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, його особисті речі в квартирі відсутні. Перешкод у користуванні цим жилим приміщенням йому ніхто не чинив. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі порушує її права як власника квартири.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позов повністю.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив зняти його з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та розглянути справу у його відсутність, через неможливість прибути в судове засідання, оскільки на даний час перебуває за межами України.

Третя особа ОСОБА_6 у суді позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги.

З`ясувавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 72,9 м2, на праві спільної часткової власності належить: позивачу ОСОБА_1 - 4/6 частки, відповідачу ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_3 по 1/6 частки кожному, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15 грудня 1999 року, договором дарування частини квартири від 27 листопада 2013 року.

Із акта обстеження житлово-побутових умов, складеного 23 жовтня 2019 року депутатом Броварської міської ради Київської області Дудко Б.В. у присутності сусідів, вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_6 зареєстрований, проте не проживає у даній квартирі з 2012 року.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 висловив правову позицію та зазначив, що ст. 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У ч. ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно із абз. 13 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 7 зазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації. Разом із заявою особа подає документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Конституції України, ч. 1 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Враховуючи встановлені обставини та зазначені правові норми, слід дійти висновку, що зняття з реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_6 у даному випадку не порушить його прав та інтересів, оскільки він залишається співвласником зазначеної квартири, проти зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною вище адресою та задоволення позову його матері ОСОБА_1 він не заперечує, позовні вимоги визнав.

Самостійно знятися з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , можливості відповідач не має, оскільки тимчасово перебуває на даний час за межами України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач ОСОБА_6 у належній йому на праві спільної часткової власності квартирі АДРЕСА_2 з 2012 року не проживає, витрат по утриманню даної квартири не несе, бажає бути знятим з реєстрації його місця проживання за вказаною адресою, реєстрація місця проживання відповідача у квартирі порушує права позивача як співвласника даної квартири, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 206, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Зняти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.