Справа № 727/7257/20
Провадження № 2/727/1526/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

за участю секретаря судового засідання Чокан Д.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач - ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 02 листопада 2003 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції. 25 квітня 2018 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці шлюб між нею ОСОБА_1 та відповідачем, ОСОБА_2 було розірвано.

В шлюбі народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що з жовтня 2017 року шлюбні відносини між нею і відповідачем припинено, вони не проживають однією сім`єю - сім`я розпалася, спільне господарство не ведеться, відповідач не вносить вклад до спільного сімейного бюджету, вихованням дітей не займається, не піклується про розумовий, духовний та фізичний розвиток дітей. З цього часу діти знаходяться на її вихованні та матеріальному утриманні.

Посилається на те, що під час шлюбу 29 січня 2018 року відповідачем ОСОБА_3 на праві приватної власності був набутий житловий будинок № 8 , з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_4 , загальною площею 211 кв. м., житловою площею 77.8 кв. м.. що в схематичному плані зазначений під літерою «А» з належними до нього будівлями та спорудами, а саме: гараж під літерою «Б», криниця «І», вигрібна яма «ІІ».

Вказаний будинок був набутий на підставі Свідоцтва про вправо власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_1 , виданого 04.05.2006 р. виконавчим комітетом Чернівецької міської ради. Оскільки вказаний будинок та господарські споруди були збудовані ними за спільні кошти та право власності за її чоловіком було визнано на підставі рішення сесії від 24.02.2010 року в період перебування в шлюбі то вказаний будинок разом з господарськими спорудами є спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки вищевказаний будинок разом з господарськими спорудами є неподільною річчю та не може бути реально розділений між позивачем та відповідачем просить визнати житловий будинок АДРЕСА_3 , загальною площею 211 кв.м., житловою площею 77,8 кв.м. спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Припинити право спільної сумісною власністю на житловий будинок АДРЕСА_3 , загальною площею 211 кв.м., житловою площею 77,8 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , право приватної власності на Ѕ (одна друга) ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 211 кв.м., житловою площею 77,8 кв.м.

Рух справи

14.09.2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, відкрито провадження та призначено по справі підготовче судове засідання.

01.10.2020 р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позиція сторін, в їх інтересах представників в судовому засіданні

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. На адресу суду від представника позивача ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. На адресу суду від представника відповідача ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відповідача, не заперечила проти задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зважає на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Фактичні обставини справи, встановлені судом та досліджені докази

Судом, належними доказами по справі встановлено, що 02 листопада 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис 1966 (а.с.14).

Від шлюбу у них народились діти- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_4 (а.с.15-16).

25 квітня 2018 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.17-18).

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 142697002 від 25.10.2018 року відповідач ОСОБА_2 на праві приватної власності набув на підставі Свідоцтва про вправо власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_1 , виданого 04.05.2006 р. виконавчим комітетом Чернівецької міської ради житловий будинок № 8, з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_4 , загальною площею 211 кв. м., житловою площею 77.8 кв. м.. що в схематичному плані зазначений під літерою «А» з належними до нього будівлями та спорудами, а саме: гараж під літерою «Б», криниця «І», вигрібна яма «ІІ» (а.с.19-21).

Факт побудови та ведення в експлуатацію житлового будинку № 8 , з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_4 , загальною площею 211 кв. м., житловою площею 77.8 кв. м.. що в схематичному плані зазначений під літерою «А» з належними до нього будівлями та спорудами, а саме: гараж під літерою «Б», криниця «І», вигрібна яма «ІІ» в період з 2005 року по 2006 роки за час перебування у шлюбі та спільними коштами, що підтверджується Оціночним актом який міститься у Схематичному плані (22-28).

Застосовані норми права

Згідно ст.3 ч.2 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте під час шлюбу.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у постанові від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

В п.23 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 17 лютого 2016 року по справі № 6-1500цс/15, при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

За таких обставин, враховуючи норми чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини, а також приписи ч.4 ст.263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кіган проти Ірландії» №16969/90 від 26.05.1994 року «…поняття «сім`я» не обмежується виключно відносинами, заснованими на шлюбі і може включати інші de factо «сімейні узи», коли сторони живуть спільно поза шлюбом…». Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно відповідно до ст. 74 СК України. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. У рішенні по справі «Джонстон та інші проти Ірландії» від 18.12.1996 року №6/1985/92/139 Європейський суд з прав людини зазначив, що особи, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом, що забезпечуватиме дотримання ст. 8 Конвенції, яка передбачає право на повагу до сімейного життя.

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, враховуючи вказані вище факти, вважає, що позивачем позов доведений.

Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Висновки

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.3, 60, 74 СК України; ст.ст. 203, 215, 216, 317, 319, 321, 368, 369, 392 ЦК України; ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 137, 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_3 , загальною площею 211 кв.м., житловою площею 77,8 кв.м. спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Припинити право спільної сумісною власністю на житловий будинок АДРЕСА_3 , загальною площею 211 кв.м., житловою площею 77,8 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , право приватної власності на Ѕ (одна друга) ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 211 кв.м., житловою площею 77,8 кв.м.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 06.01.2021 року.

Суддя Слободян Г.М.