ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/948/19Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/234/20 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

з участю секретаря - Костів Х.Ю.

сторін : представника Головного управління

Національної поліції в Тернопільській області

- Дзюбатого А.В.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу № 609/948/19 за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2019 року, ухваленого суддею Білосевич Г.С., повний текст якого виготовлений 12 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної (немайнової) шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області та Державної казначейської служби України про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь 200 000 гривень моральної (немайнової) шкоди, та судових витрат по справі. В обгрунтування вимог посилався на те, що в Шумському відділенні поліції Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження № 0000078 за ознаками кримінального провадження за ч.2 ст. 125 КК України, яке було внесено на підставі заяви позивача про вчинення злочину. З моменту реєстрації повідомлення про злочин (18.04.2017 року) по даний час в діях слідчого по даному кримінальному провадженні вбачається повна бездіяльність щодо неналежного проведення досудового розслідування. 30.06.2017 року та 29.11.2017 року слідчим Шумського відділення поліції Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області винесено постанови про закриття кримінального провадження, які по скаргах позивача були скасовані слідчим суддею. Ухвалами Шумського районного суду від 13.02.2018 року і 25.05.2018 року постанови слідчого, якими відмовлено позивачу у задоволенні поданих ним клопотань, скасовані. Через бездіяльність слідчих слідчого відділення поліції позивач звернувся із заявою про вчинення злочину за ч.1 ст. 367, ч.3 ст. 382 КК України. Повідомлення про вчинення злочину на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду внесено прокуратурою Тернопільської області до ЄРДР. Через бездіяльність слідчих він змушений витрачати багато сил на відновлення своїх прав, щодо належного досудового слідства. Через постійні переживання щодо порушення прав позивача зі сторони органу досудового розслідування у останнього неодноразово погіршувався стан здоров`я, що змусило його звернутись до лікаря. Тому, позивач просить суд задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органу досудового слідства в особі Шумського відділення поліції Кременецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Повернуто ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за квитанцією від 26.07.2019 року в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Тернопільській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування вимог посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Вказує, що факт задоволення скарг позивача ухвалами Шумського районного суду не свідчить про завдання йому органами досудового розслідування моральної шкоди, оскільки права та інтереси його були поновлені. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням його прав. Крім того вказує на те, що в рішенні суду першої інстанції не обгрунтовано, якими саме неправомірними діями завдано моральної шкоди позивачу, та що було взято за основу розрахунку суми 50000 моральної шкоди.

Рішення суду в частині повернення ОСОБА_1 судового збору не оскаржується.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції було вірно встановлено факти бездіяльності та протиправності дій заподіювача шкоди, внаслідок якої на протязі трьох років оскаржень незаконних відмов у задоволенні його клопотань у нього погіршився сон, з`явились переживання та тривожність, які призвели до втрати повноцінного життя, порушення збою в роботі серця. З моменту внесення його повідомлення про злочин він змушений докладати значних зусиль на відновлення порушених органом досудового розслідування своїх прав на належне досудове розслідування. Посилання апелянта на те, що задоволення його скарг судом на бездіяльність органу досудового розслідування не є підставою для задоволення позовних вимог не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції встановлена повна бездіяльність та протиправність дій органу досудового розслідування.

В судовому засіданні представник Головного управління Національної поліції апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на викладені у ній доводи.

Позивач заперечив апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення .

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не повністю відповідає зазначеним вимогам .

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду першої інстанції щодо повернення ОСОБА_1 судового збору судом апеляційної інстанції не переглядається.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу повинна бути відшкодована нанесена йому моральна шкода, яка полягає в тому, що для захисту своїх порушених прав, оскарження незаконних дій та бездіяльності слідчого, він вимушений був витрачати свій особистий час, вимагало від нього додаткових зусиль та витрат для відновлення сил, що грубо порушило життєво-важливі зв`язки та звичний ритм життя. Розмір моральної шкоди, з урахуванням конкретних обставин справи, судом встановлено у розмірі 50 000,00 грн.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що 18.04.2017 року в Єдиний реєстр досудового розслідування внесено відомості по заяві ОСОБА_1 і розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000078 за ч. 2 ст. 125 КК та створено у даному кримінальному провадженні слідчу групу, що стверджується копією витягу із ЄРДР та постановою про створення слідчої групи від 18.04.2017 року.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30.06.2017 року та ухвали Шумського районного суду Тернопільської області від 29.08.2017 року, скасовано постанову слідчого Рожко О.Г. про закриття кримінального провадження від 30.06.2017 року, внесеного до ЄРДР 18 квітня 2017 року за 0000078.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 29.11.2017 року та ухвали Шумського районного суду Тернопільської області від 19.01.2018 року, скасовано постанову слідчого Рожко О.Г. про закриття кримінального провадження від 29.11.2017 року, внесеного до ЄРДР 18 квітня 2017 року за № 0000078.

Слідчим СВ Шумського ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні поданого ним 30.01.2018 року клопотання про проведення ряду слідчих дій, що доводиться постановою від 01.02.2018 року.

Згідно ухвали Шумського районного суду Тернопільської області від 13.02.2018 року, скасовано постанову слідчого Рожко О.Г. про відмову у задоволенні клопотання від 01.02.2018 року та зобов`язано слідчу Рожко О. Г . повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 30.01.2018 року.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відвід слідчому слідчого відділення Шумського відділення поліції Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області Рожко О.Г. у кримінальному провадженні № 0000078, що стверджується ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 26.03.2018 року та заявою ОСОБА_1 про відвід.

Згідно постанови начальника слідчого відділення Шумського ВП ГУНП в Тернопільській області від 14.03.2018 року, виключено із групи слідчих по розслідуванню кримінального провадження № 0000078, слідчого СВ Шумського ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області капітана поліції Рожко Оксану Григорівну.

З постанови старшого слідчого СВ Шумського ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області Романенкова Ю.В. від 07.05.2018 року, слідує, що клопотання ОСОБА_1 від 04.05.2018 року задоволено частково.

Постанова слідчого Шумського ВП Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області Романенкова Ю.В. від 07.05.2018 року скасована та зобов`язано слідчого провести слідчий експеримент та одночасний допит ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що стверджується скаргою ОСОБА_1 від 18.05.2018 року та ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 25.05.2018 року.

Слідчим суддею Шумського районного суду визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Шумського ВП ГУНП в Тернопільській області Романенкова Ю.В. щодо невиконання слідчого експерименту та одночасного допиту ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та встановлено слідчому СВ Шумського ВП ГУНП в Тернопільській області Романенкову Ю.В. або іншій уповноваженій особі на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000078 від 18.04.2017 року з одночасним залученням до участі у такому ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 із залученням до такого експерименту автомобіля марки «Джилі МК» та одночасного допиту ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , строк протягом тридцяти днів з дня прийняття ухвали суду, що стверджується скаргою ОСОБА_1 та ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 23.08.2018 року.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування 09.01.2019 року внесено відомості в Єдиний реєстр досудового розслідування № 0000001, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст. 367 КК України по ухвалі слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 18.12.2018 року у справі № 607/25674/18 зобов`язано внести відомості за зверненням ОСОБА_1 за фактом вчинення службової недбалості слідчим Шумського ВП ГУНП в Тернопільській області Романенком Ю .В. при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Із витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування слідує, що 09.01.2019 року внесено відомості в Єдиний реєстр досудового розслідування № 0000005, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.3 ст. 382 КК України по ухвалі слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 18.12.2018 року у справі № 607/25674/18, за якою зобов`язано внести відомості за зверненням ОСОБА_1 за фактом умисного невиконання рішення суду слідчим Шумського ВП ГУНП в Тернопільській області Романенком Ю.В. при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Чинним законодавством України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами внаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Таким чином, враховуючи, що жодної з перелічених незаконних дій щодо ОСОБА_1 вчинено не було, стаття 1176 ЦК України не підлягає застосуванню у даній справі.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Відповідно до вимог діючого законодавства шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Вказаною статтею визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

При цьому, як вбачається з тексту статті 1174 ЦК України, для відшкодування особі шкоди за її положеннями, обов`язковою умовою є заподіяння особі шкоди саме незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень.

Разом з тим, скасування суддею рішення слідчого про закриття кримінального провадження та скасування постанов про відмову в задоволенні клопотань не є свідченням незаконності дій слідчого, та підставою для відшкодування моральної шкоди.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, суд неправильно застосував до виниклих правовідносин норми матеріального права та дійшов помилкових висновків про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, не звернув уваги на те, що незгода позивача з прийнятими працівниками органів досудового слідства процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Вказані норми не звільняють позивача від обов`язку доказування неправомірності дій посадових осіб органів досудового розслідування, як підстави для відшкодування моральної шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином виникнення зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання.

Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, досудового слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статті 81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Дії (бездіяльність) посадових осіб, що здійснюють досудове слідство, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що скасування слідчим суддею рішення слідчого про закриття кримінального провадження не є свідченням незаконності дій слідчого, та підставою для відшкодування моральної шкоди.

Судом апеляційної інстанції, за результатами розгляду вказаної цивільної справи не встановлено протиправності дій (бездіяльності) Головного управління Національної поліції в Тернопільській області.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки воно ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального права та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду щодо повернення ОСОБА_1 сплаченого судового збору залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної (немайнової) шкоди відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 березня 2020 року.

Головуючий: Г.М. Шевчук

Судді: О.Я. Міщій

З.Є. Ткач