П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 року м. Київ

Справа №357/8276/19

Резолютивна частина постанови оголошена 11 березня 2020 року

Повний текст постанови складено 12 березня 2020 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи: позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідачі Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут»

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» та апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого в складі судді Кошель Л.М., 15 листопада 2019 року, повний текст рішення складено 25 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» про захист прав споживачів, -

Справа №357/8276/19
№ апеляційного провадження:22-ц/824/3069/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Кошель Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з цивільним позовом до ПАТ «Київоблгаз», ТОВ «Київоблгаз збут» про захист прав споживачів, мотивуючи тим, що вони є споживачами природного газу, відповідачі надають їм послуги з газопостачання, природний газ використовують тільки для приготування їжі, квартирного лічильника не мають. В кінці 2015 року в будинку по АДРЕСА_1 , де вони проживають, створено ОСББ «Оберіг-79». 30 листопада 2016 року Білоцерківська філія ПАТ «Київоблгаз» без дозволу ОСББ та співвласників квартир встановила на будинок вузол обліку природного газу та ввела його в експлуатацію. Позивачі зазначають, що підприємство-монополіст змушує їх сплачувати рахунки за об`єми газу без врахування фактичних об`ємів спожитого газу, на їх вимогу індивідуальний лічильник відповідач встановлювати відмовляється. Тому позивачі, просили суд визнати дії ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» по встановленню на будинку ОСББ «Оберіг -79» по АДРЕСА_1 області загально будинкового вузлу обліку природного газу незаконним; визнати встановлений ТОВ «Київоблгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показників загально будинкового вузлу обліку природного газу змонтованого на стіні будинку ОСББ «Оберіг -79» по АДРЕСА_2 незаконним; поновити позивачам, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як споживачам природного газу право на безоплатне встановлення індивідуальних лічильників природного газу; Зобов`язати ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» встановити на кухні квартири АДРЕСА_3 , що належить сім`ї ОСОБА_1 та на кухні квартири АДРЕСА_4 , що належить сім`ї ОСОБА_2 індивідуальні лічильники природного газу за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ТОВ «Київоблгаз збут» до моменту встановлення лічильників природного газу об`єм споживання сімей позивачів визначати за нормами споживання, визначених діючим законодавством; зобов`язати ТОВ «Киїоблгаз збут» здійснити перерахунок вартості об`ємів спожитого природного газу з 01 червня 2017 року по день встановлення індивідуальних лічильників природного газу, не за показниками загально будинкового лічильника природного газу, а по нормах споживання, що діяли в зазначений час, згідно діючого законодавства; стягнути з відповідачів моральну шкоду на користь позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 1000,00 грн. кожному; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 витрати на виготовлення позовної заяви у розмірі 186,50 грн., а на користь ОСОБА_2 253,50 грн., всього 440,00 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» встановити за свій рахунок індивідуальні безкоштовні газові лічильники ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_3 та ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_5 в строк, що не може перевищувати тридцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації « Київоблгаз» на користь держави 768, 40 грн судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», подано апеляційну скаргу, в якій відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що ухвалене рішення є незаконним і необґрунтованим, судом неправильно установлені обставини, які мають значення для справи, неправильно досліджено докази та неправильно надана їм оцінка.

Крім того, не погоджуючись з рішенням суду, позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в яких позивачі просять скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та позов задовольнити повністю, посилаючись на те, що суд надав неправомірну оцінку доказам та необґрунтовано відмовив в задоволенні ряду позовних вимог пов`язаних з обставинами справи.

В судовому засіданні представник Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» Мордатенко К.Л. підтримав доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» та заперечував проти доводів апеляційної скарги позивачів.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником кв. АДРЕСА_6 та є побутовим споживачем природного газу.

ОСОБА_3 є співвласником кв. АДРЕСА_5 та є побутовим споживачем природного газу.

Білоцерківська філія ПАТ «Київоблгаз» 30 листопада 2016 року проводила реконструкцію системи газопостачання багатоповерхового будинку АДРЕСА_1 на підставі технічних умов №609-7/Б від 08 серпня 2016 року, відповідно до Робочого проекту, затвердженого 12 грудня 2016 року, з дотриманням ДБН В.2.5-20-2001 «Газпостачання», на зазначеному будинку встановлено вузол обліку природного газу. Облік газу здійснюється лічильником газу мембранного типу G-25 «Itron» з коректором Вега 2.01-60-НЧ-NM з вбудованим GPRS модемом та корекцією по температурі.

До цього, на заяву ОСББ «Оберіг-79» ПАТ «Київоблгаз» надало відповідь від 20 травня 2016 року про те, що ПАТ «Київоблгаз» не відмовляє у встановленні безкоштовних лічильників, а монтажні роботи будуть виконані в законом передбачені терміни, про що мешканці будинку будуть повідомлені додатково.

Як видно з відповіді ПАТ «Київоблгаз» від 21 лютого 2018 року на звернення ОСББ «Оберіг-79», щодо встановленні індивідуальних лічильників, 19 січня 2018 року набули чинності зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу, зокрема побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

На звернення до міського голови Білої Церкви ініціативна група ОСББ «Оберіг-79» отримала відповідь від 12 березня 2018 року виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, за змістом якої згідно пояснень ПАТ «Київоблгаз», останні обладнавши будинок АДРЕСА_1 загально будинковим лічильником природного газу виконали вимоги ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції, яка діяла до 19 січня 2018 року, при цьому закон не визначав, які саме лічильники мають бути встановлені загально будинкові чи індивідуальні. За таких обставин, ПАТ «Київоблгаз» вважає, що діяло відповідно до закону.

Особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку.

Статтею 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» встановлено, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.

Крім того, ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», у разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній, території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Отже, відповідач, який є суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язаний в термін до 01 січня 2018 р. для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних так і загальнобудинкових, щоб забезпечити 100% облік спожитого природного газу населенням.

При цьому, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у ч. 1 ст. 6 Закону, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України (положення ч. 1 ст. 6 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з п. 1 постанови від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», затверджено норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників згідно з додатком. Таким чином, дані норми не можуть застосовуватись, коли за об`єктом споживання побутового споживача, забезпечено облік природного газу, як шляхом встановлення індивідуального лічильника природного газу, так і ЗВОГ.

Отже, ПАТ «Київоблгаз», будучи Оператором ГРМ, здійснив встановлення ЗВОГ, що узгоджується з нормами законодавства України, і як наслідок, такі дії спрямовані виключно на забезпечення обліку природного газу за об`єктами споживання природного газу побутових споживачів.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо дотримання ПАТ «Київоблгаз» при встановлені загальнобудинкових лічильників вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» в частині отримання згоди співвласників на встановлення загальнобудинкового вузлу обліку.

Так, згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

В даному випадку, виключно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 а не ОСББ «Оберіг-79» є позивачем у справі. При цьому, ОСББ «Оберіг-79», не є стороною у справі, як і не є стороною у справі інші споживачі послуг з газопостачання, які проживають за адресою АДРЕСА_1 .

ТОВ «Київоблгаз збут» отримує дані щодо обсягів споживання побутовими споживачами природного газу від ПАТ «Київоблгаз», а тому ТОВ «Київоблгаз збут» дотримується вимог чинного законодавства України, які регламентують вказаний порядок передачі інформації між суб`єктами ринку природного газу.

Отже, дії ТОВ «Київоблгаз збут» не можуть вважатись такими, що порушували права та інтереси споживачів, в частині неправильного обліку природного газу, до моменту, поки не буде визнано протиправними відповідні дії ПАТ «Київоблгаз» як Оператора ГРМ, на якого законодавством в імперативному порядку покладено обов`язок здійснення обліку природного газу, зокрема за об`єктами споживання побутових споживачів.

ТОВ «Київоблгаз збут» не отримує дані щодо обсягів споживання природного газу побутовими споживачами безпосередньо від побутових споживачів, а отримує їх лише опосередковано, тобто через ПАТ «Київоблгаз». Тому за відсутності належних і допустимих доказів щодо неправомірності нарахованих обсягів природного газу Оператором ГРМ, всі дані щодо обсягів споживання природного газу є правомірними.

Спірний лічильник газу мембранного типу G-25 «Itron» є єдиним газовим приладом з метою комерційного (приладового) обліку природного газу для споживачів природного газу будинку АДРЕСА_1 , в яких не встановлено індивідуальні лічильники.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії відповідачів щодо оснащення споживачів - фізичних осіб загально-будинковими лічильниками газу з одним газовим приладом не можна визнати неправомірними.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII), держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону № 1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону № 1875-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

-житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

-виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

-засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1875-IV, державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону № 1875-IV, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 1875-IV, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону № 1875-IV, державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі Закон № 3533-VI).

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Як вже зазначалося, ПАТ «Київоблгаз» є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.).

Встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є споживачами природного газу, а відповідач ПАТ «Київоблгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Судом також встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».

ПАТ «Київоблгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а вони взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн., а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та, відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI, забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року.

Зважаючи, що позивачі виконували обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, слід врахувати, що вимоги статті 6 Закону № 3533-VI мають вищу юридичну силу, ніж рішення Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Ці вимоги зобов`язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року.

Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону № 1023-XII, статті 2 Закону № 1875-IV волевиявлення позивачів на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.

Задоволення вимог позивачів в цій частині буде відповідати державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивача з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачу індивідуального лічильника забезпечить оплату кожним з них саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд керується частиною першою статті 3 Закону № 3533-VI, згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на ПАТ «Київоблгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Обраний позивачами спосіб захисту суд вважає таким, що відповідає вимогам статті 16 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні правацих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria»), заява № 1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11).

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05, рішення від 07 липня 2011 року, яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року) ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції (пункт 33 рішення).

Ведучи мову про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (пункт 54 рішення від 09 листопада 1999 року у справі «Шпачек s.r.o. проти Чеської Республіки» (Spacek s.r.o. v. the Czech Republic), заява № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (пункт 109 рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96).

Коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується. Сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі «передбачуваності» у контексті Конвенції. Завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці (пункт 65 рішення від 17 лютого 2004 року у справі «Горжелік та інші проти Польщі» (Gorzelik and Others v. Poland), заява № 44158/98). У цьому зв`язку не можна недооцінювати завдання вищих судів у забезпеченні уніфікованого та єдиного застосування права (пункти 29-30 рішення від 24 березня 2009 року у справі «Тудор Тудор проти Румунії» (Tudor Tudor v. Romania), заява № 21911/03; пункти 34-37 рішення від 02 листопада 2010 року у справі «Стефаніка та інші проти Румунії» (Stefanica and Others v. Romania), заява № 38155/02).

Вирішуючи спір по суті суд також врахував висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року, справа № 214/2435/17, провадження № 14-347цс18.

Оцінюючи заподіяну моральну шкоду в 1 000,00 гривень кожному, позивачі не пояснили суду в чому полягають їх моральні страждання, чим вони підтверджуються та не довели причинно-наслідковий зв`язок між такими стражданнями і бездіяльністю відповідача. З чого саме виходили позивачі, визначаючи саме таку суму моральної шкоди, суду не відомо. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження моральних страждань ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме - в частині зобов`язання ПАТ «Київоблгаз» встановити ОСОБА_4 у кв. АДРЕСА_7 індивідуальний безкоштовний газовий лічильник за рахунок ПАТ «Київоблгаз».

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом роз`яснень, що містяться у листах НКРЕКП оцінюються колегією суддів критично, оскільки вимоги статті 6 Закону № 3533-VI мають вищу юридичну силу, ніж рішення НКРЕКП. Ці вимоги зобов`язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року.

Твердження про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є неналежними позивачами по справі спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна