справа № 2-1159/11
№ провадження 2/208/8/20
27 серпня 2020 р. м. Кам`янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:
Головуючого, судді - Івченко Т.П.
За участю: секретаря судового засідання - Корнієнко К.Є.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради «про стягнення матеріальної та моральної шкоди, виділення майна в натурі, знесення незаконно зведеної будівлі, визнання права власності»,-
07.02.2011 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 , третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради «про стягнення матеріальної та моральної шкоди, виділення майна в натурі, знесення незаконно зведеної будівлі, визнання права власності», яким просить:
-знести ОСОБА_2 за власний рахунок самочинно побудовану нею будівлю, що розташована біля домоволодіння АДРЕСА_1 ;
-виділити у натурі ОСОБА_1 у домоволодінні АДРЕСА_1 , що знаходиться у спільній частковій власності, 2/3 частки цього домоволодіння, що складається з: 1 - коридор, 2 - кухня, 3 - кладова, 4 - санвузол, 5 - коридор, 6 - ванна, 7 - кімната, 8 - кімната, 9 - кімната, 10 - кімната;
-визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , що складається з: 1 - коридор, 2 - кухня, 3 - кладова, 4 - санвузол, 5 - коридор, 6 - ванна, 7 - кімната, 8 - кімната, 9 - кімната, 10 - кімната, загальною площею 79,5 кв. м., житловою площею - 49,6 кв. м.;
-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4017 (чотирьох тисяч сімнадцяти) гривень 62 копійки.
В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 є власником 2/3 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Це підтверджується Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 08 січня 2008 року, рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, відповідно до якого було визнано вищезазначений договір дійним, а також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (копії договору, рішення та витягу додаються).
Власником іншої 1/3 частини зазначеного домоволодіння є відповідач по справі ОСОБА_2 (копія відповіді на запит додається).
Таким чином форма власності, у якій знаходиться домоволодіння, - спільна часткова. 1/3 частина у відповідача, 2/3 частини - у позивача.
Домоволодіння по АДРЕСА_1 до 2008 року мало наступний вигляд: будинок А-1, який складався з квартири №1 :1- коридор, 2- кладова, 3 - кухня, 4 - кімната, 5 - кімната, 6 - кімната, 7 - кімната, 8 - уборна; та квартири № 2: 3 - кухня, 4 - кімната, 1 - коридор, II - кладова. Між співвласниками склався наступний порядок користування спільною власністю: позивач ОСОБА_3 користувалася квартирою № 1 (що складає 2/3 частини домоволодіння), інший співвласник - квартирою № 2 (що складає 1/3 частину домоволодіння).
Приблизно у вересні 2010 року відповідач ОСОБА_2 розпочала будівництво нового будинку, попередньо повністю зруйнувавши належну їй частину домоволодіння (тобто свою 1/3 частину домоволодіння). Дозвіл на виконання будівельних робіт не надавався, проектна документація також не складалась. Будівельні роботи частини домоволодіння ОСОБА_2 , які виконані власником без встановленої та погодженої проектної документації, призвело до виникнення аварійного стану суміжного домоволодіння, що належить позивачеві.
Позивач звернулася до Дніпродзержинського регіонального відділу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області з відповідною заявою про незаконність будівельних робіт по реконструкції домоволодіння по АДРЕСА_1 . Було складено Акт від 06 жовтня 2010 року, відповідно до якого було встановлено, що сусідом ОСОБА_4 (чоловік позивача) було проведено демонтаж частини житлового будинку та самовільно виконуються будівельні роботи з будівництва житлового будинку, виконані роботи з влаштування монолітного залізобетонного фундаменту. Кладка з шлакоблоку висотою приблизно 2 метри. При проведенні перевірки забудовник відмовився належні документи на проведення будівельних робіт вищезазначеного об`єкту. Було запропоновано забудовнику прибути до Дніпродзержинського регіонального відділу ДАБК для вирішення цього питання.
24.03.2011 року представником позивача доповнені позовні вимоги, згідно до яких заявлено про:
- стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розміі 25.000 гривень;
- знести ОСОБА_2 за власний рахунок самочинно побудовану нею будівлю, що розташована біля домоволодіння АДРЕСА_1 №
- виділити у натурі ОСОБА_1 у домоволодінні АДРЕСА_1 , що знаходиться у спільній частковій власності 2/3 частки домоволодіння, що складається з 1-коридор, 2-кухня, 3- кладова, 4-санвузом, 5 - коридор, 6-ванна, 7-кімната, 8-кімната, 9-кімната, 10-кімната;
- визначити порядок користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 , у відповідності до частко домоволодіння ( ОСОБА_1 - 2/3 частки; ОСОБА_2 - 1/3 частки) і за фактичним користуванням;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , що складається з 1-коридор, 2-кухня, 3- кладова, 4-санвузом, 5 - коридор, 6-ванна, 7-кімната, 8-кімната, 9-кімната, 10-кімната, загальною площею 79,5 кв.м, житловою площею 49,6 кв.м.
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4017,62 гривні.
23.10.2018 року представником позивача, адвокатом Деміновим О.І. подано уточнену позовну заяву, згідно до якої:
- Стягнути з ОСОБА_2 (і.п.н. НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 4722 (чотири тисячі сімсот двадцять дві) гривні 42 копійки;
-виділити у натурі ОСОБА_1 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , що знаходиться у спільній частковій власності, 2/3 частини домоволодіння, яке складається з: 1 - коридор, 2 - кухня, 3 - кладова, 4 - санвузол, 5 - коридор, 6 - ванна, 7 - кімната, 8 - кімната, 9 - кімната, 10 - кімната, загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею - 49,6 кв.м.;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , яке складається з: 1 - коридор, 2 - кухня, З - кладова, 4 - санвузол, 5 - коридор, 6 - ванна, 7 - кімната, 8 - кімната, 9 - кімната, 10 - кімната, загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею - 49,6 кв.м.;
- зобов`язати ОСОБА_2 (і.п.н. НОМЕР_1 ) знести за власний рахунок самочинно побудовану нею будівлю, що розташована біля домоволодіння АДРЕСА_1 .
03.10.2019 року представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Деміновим О.І. подано уточнену позовну заяву, згідно до якої заявлено вимоги:
- стягнути з ОСОБА_2 (і.п.н. НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 4722 (чотири тисячі сімсот двадцять дві) гривні 42 копійки;
- виділити у натурі ОСОБА_1 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , що знаходиться у спільній частковій власності, 2/3 частини домоволодіння, яке складається з: 1 - коридор, 2 - кухня, 3 - кладова, 4 - санвузол, 5 - коридор, 6 - ванна, 7 - кімната, 8 - кімната, 9 - кімната, 10 - кімната, загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею - 49,6 кв.м.;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , яке складається з: 1 - коридор, 2 - кухня, З - кладова, 4 - санвузол, 5 - коридор, 6 - ванна, 7 - кімната, 8 - кімната, 9 - кімната, 10 - кімната, загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею - 49,6 кв.м;
- зобов`язати ОСОБА_2 (і.п.н. НОМЕР_1 ) знести за власний рахунок самочинно побудовану нею будівлю, що розташована біля домоволодіння АДРЕСА_1 .
2.Позиція третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради.
Від представника виконавчого комітету Кам`янської міської ради подано заяву про проведення судового розгляду за їх відсутністю.
3.Позиція відповідача.
16.06.2011 року відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічний позов, згідно до якого заявлено вимоги:
- визнання за ОСОБА_2 , право приватної власності на нерухоме майно: житловий будинок К-1, загальною площею 118,8 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м., який розташований на земельній ділянці, площею 0,0398 гектарів, в АДРЕСА_1 ;
- виділення ОСОБА_2 в натурі в окремий об`єкт нерухоме майно: житловий будинок К-1, загальною площею 118,8 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м., який розташований на земельній ділянці, площею 0,0398 гектарів, в АДРЕСА_1 з присвоєнням окремої адреси;
- визнаня за ОСОБА_2 , право власності на 1/3 частину нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку А-1, загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м., нежитлової прибудови а1-!; нежитлової прибудови а2-1; сараю Д-1; гаражу 3-1; водопроводу 1; огорожі 2; воріт 3; огорожі 4; воріт з хвірткою 5; огорожі 9; огорожі 10;
- виділення ОСОБА_2 , в натурі 1/3 частку нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку А-1, загальною площею 79,5 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м., нежитлової прибудови а*-1; нежитлової прибудови а2-1; сараю Д-1; гаражу 3-1; водопроводу 1; огорожі 2; воріт 3; огорожі 4; воріт з хвірткою 5; огорожі 9; огорожі 10, а при неможливості виділення стягнути з ОСОБА_1 компенсацію в розмірі вартості 1/3 частки спірного нерухомого майна.
- зобов`язання Управління головного архітектора міста Дніпродзержинської міської ради підготувати, у встановленому законодавством порядку, відповідні документи для надання окремої поштової адреси житловому будинку К-1, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .;
- зобов`язання Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської розглянути, у встановленому законодавством порядку, питання стосовно надання окремої поштової адреси житловому будинку К-1 розташованому адресою: АДРЕСА_1 .
- зобов`язання ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» встановленому законодавством порядку, внести відповідні зміни в реєстр п власності на нерухоме майно.
04.12.2019 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, клопотання представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , адвоката Демінова О. І. «про залишення позовної заяви без розгляду» - задовілено, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-ті особи: ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», виконавчий комітет дніпродзержинської міської ради, управління головного архітектора міста дніпродзержинської міської ради, ОСОБА_4 «про визнання права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності», - залишено без розгляду.
Відповідачем ОСОБА_2 відзиву на позов ОСОБА_1 не подавалося.
4.Заяви, клопотання, процесуальні питання.
07.02.2011 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом.
09.02.2011 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження за позовом.
14.02.2011 року позивачем подано заява про забезпечення позову.
14.02.2011 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у задоволенні заяви про забезпечення позову, відмовлено.
24.03.2011 року представником позивача подані клопотання про виклик свідків, про проведення судової експертизи.
24.03.2011 року представником позивача подано доповнення до позовної заяви.
10.05.2011 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (суддя Похваліта С.М.), Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.02.2009 року по цивільній справі № 2-726/09 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Дніпродзержинської товарної біржі про визнання договору купівлі-продажу дійсним, скасувати за нововиявленими обставинами (а.с. 82).
16.06.2011 року ОСОБА_2 подано зустрічний позов (а.с. 71-72).
17.06.2011 року від ОСОБА_2 подано заяву про зустрічне забезпечення.
17.06.2011 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області накладено заборону на здійснення будь-яких дій щодо будівництва, реконструкції, руйнації будь-яких об`єктів нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 та зареєстрованого за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до набрання рішення по справі законної сили (а.с. 68).
19.07.2011 року ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (суддя Дячков С.В.) за заявою представника позивача ОСОБА_1 , Демінова О.І. вжито заходи забезпечення позову - заборонено проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_1 (а.с. 87).
21.07.2011 року Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» подано заперечення на позов.
01.11.2011 року представником ОСОБА_1 , Деміновим О.І. подано клопотання про зупинення провадження у справі.
27.04.2012 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (суддя Дячков С.В.), зупинено провадження по справі за позовом Демінова Олега Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, виділення майна в натурі, знесення незаконно зведеної будівлі, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-ті особи: ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», виконавчий комітет дніпродзержинської міської ради, управління головного архітектора міста дніпродзержинської міської ради, ОСОБА_4 про визнання права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.
20.05.2016 року Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 208/3904/15-ц, № провадження 2/208/840/16, позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , третьої особи: Відділ Держземагентства у м. Дніпродзержинську «про визнання недійсним рішення, скасування акту, визнання договору недійсним дарування земельної ділянки та договору дарування нерухомого майна», - задоволено.
Визнано недійсним рішення Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області від 30.11.1999р. № 360 в частині передачі гр. ОСОБА_7 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,0398 га по АДРЕСА_5 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, на підставі якого видано Державний акт на право приватної власності на землю № 659 від 19.01.2000 року.
Державний акт на право приватної власності на землю № 659 від 19.01.2000 року, виданий ОСОБА_7 Виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, - скасувано.
Договір дарування земельної ділянки від 24.02.2004 року, а саме земельної ділянки площею 0,0398 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як С.А., - визнано недійсним.
Договір дарування майна від 24.02.2004 року, а саме 1/3 частини жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як С.А., - визнано недійсним.
На дане рішення ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу.
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.02.2018 року у справі № 208/3904/15-ц провадження № 22-ц/774/260/18, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково. Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року в частині визнання недійсним договору дарування майна від 24.02.2004 року, а саме 1/3 частини житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідченою приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як С.А. скасовано та у задоволенні позову в цій частини відмовлено. В інший частині рішення залишено без змін.
23.05.2018 року представником ОСОБА_1 , Деміновим О.І. подано клопотання про відновлення провадження у справі.
29.05.2018 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, відновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, виділення майна в натурі, знесення незаконно зведеної будівлі, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-ті особи: ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», виконавчий комітет дніпродзержинської міської ради, управління головного архітектора міста дніпродзержинської міської ради, ОСОБА_4 «про визнання права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності», вирішено питання щодо переходу до розгляду справи у загальному позовному провадженні із призначенням підготовчого судового засідання.
04.12.2019 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, клопотання представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , адвоката Демінова О. І. «про залишення позовної заяви без розгляду» - задовілено, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-ті особи: ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», виконавчий комітет дніпродзержинської міської ради, управління головного архітектора міста дніпродзержинської міської ради, ОСОБА_4 «про визнання права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності», - залишено без розгляду.
04.12.2019 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради «про стягнення матеріальної та моральної шкоди, виділення майна в натурі, знесення незаконно зведеної будівлі, визнання права власності», призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
27.08.2020 року представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Деміновим О.І. подано заяву про проведення судового розгляду за наявними матеріалами та поданими доказами.
5.Фактичні обставини встановлені судом.
08.01.1998 року згідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на товарній біржі «Дніпродзержинська» (а.с. 12), ОСОБА_1 оформила придбання 2/3 частини житлового будинку А-1, жилою площею 64,0 кв.м., В-1 літня кухня, Г-1 сарай, Д-1 сарай, Д-2 сарай, Є-1 літня кухня, Ж-1 вбиральня, І- тротуар, № 1 водопровід, № 3-6 огорожа, за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці 759 кв.м..
08.01.1998 року даний договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на товарній біржі «Дніпродзержинська» був зареєстрований у Бюро технічної інвентаризації за № 665.
24.02.2004 року ОСОБА_2 , набула право спільної часткової власності, у розмірі 1/3 часини на домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається із житлового будинку А-1, житлової площі 64,7 кв.м, сараю Д-1, сараю Д-2, літньої кухні Е-1, водопроводу № 1, огорожі № 2-8, тротуару І, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир`як С.А. від 24.02.2004 року реєстровий № 608 (а.с. 15, 80).
24.02.2004 року ОСОБА_8 набула право приватної власності на 0,0398 га земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 81), згідно до договору дарування земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир`як С.А. від 24.02.2004 року реєстровий № 607.
03.02.2009 року Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області визнано договір купівлі-продажу 2/3 частини житлового будинку А-1, жилою площею 64,0 кв.м., В-1 літня кухня, Г-1 сарай, Д-1 сарай, Д-2 сарай, Є-1 літня кухня, Ж-1 вбиральня, І- тротуар, № 1 водопровід, № 3-6 огорожа, за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці 759 кв.м., укладений між ОСОБА_1 , з одного боку, та ОСОБА_5 , з іншого боку, що зареєстрований Товарною біржею «Дніпродзержинська» 08.01.1998 року за реєстраційним № 004/007-Н, дійсним. Рішення набрало законної сили 14.02.2009 року (а.с. 13).
16.09.2009 року право власності ОСОБА_1 на 2/3 частини домоволодіння за адресою будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано у реєстрі за реєстраційним номером 4829713 (а.с. 14).
10.05.2011 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (суддя Похваліта С.М.), Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.02.2009 року по цивільній справі № 2-726/09 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Дніпродзержинської товарної біржі про визнання договору купівлі-продажу дійсним, скасувати за нововиявленими обставинами (а.с. 82).
06.10.2010 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області складено акт, яким зафіксовано проведення самовільних ремонтно-будівельних робіт. (а.с. 18).
13.10.2010 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області складено акт, яким зафіксовано подальше проведення ремонтно-будівельних робіт, сусідом ОСОБА_4 (а.с. 19).
Згідно до технічного висновку Державного проектного інституту «Дніпродзержинськгражданпроект» (а.с. 23-35), розборка конструкції квартири АДРЕСА_6 і початок будівництва нової будівлі проведені володільцем квартири № 2 самовільно, без дотримання діючих норм і правил, що відображено у п. 5.2. висновку - квартира № 2 , повністю самовільно розібрана і на частині земельного, раніше розташованої квартири № 2 самовільно почато будівництва нової будівлі. Дозвільні документи на часткову розборку квартири № 2 відсутні, а також на початок будівельних робіт також. Розділ квартир № 1 і № 2 на дві майнові частини з подальшою їх експлуатацією в автономному режимі і присвоєння окремих адресів кожній майновій частині не проводилися. Межа земельної ділянки для квартир № 1 та № 2 управлінням земельних ресурсів міста не визначена. Проект нової будівлі з заходами по укріпленню конструкцій що залишаються після часткової розборки будівлі відсутні.
Для нормальної подальшої експлуатації частини жилого будинку АДРЕСА_1 , яка залишилася, потребується укріплення (з утепленням) торцевої стіни, і відновлення конструкцій крівлі, що примикає до розібраної частини будівлі, за проектом організації що мають відповідну ліцензію. У випадку продовження будівництва нової будівлі проектом повинно бути враховано деяка осадка торцевої частини старої будівлі, разом із фундаментом нової будівлі, що будується на близькій відстані.
За володільцем квартири № 1 ОСОБА_1 повинно бути залишено право майнової власності на всю залишившуюся після розбірки квартири № 2 частини будівлі в замін вказаних в паспорті БТІ від 21.08.2009 року 2/3 частини. Квартира ОСОБА_1 має незалежний доступ з АДРЕСА_1, та незалежне інженерне забезпечення знаходячись в стані придатному до багаторічній експлуатації і подальшій експлуатації у автономному режимі з присвоєнні окремої адреси.
Для ОСОБА_1 і ОСОБА_2 управління земельних ресурсів міста повинні бути визначенні межі земельних ділянок у відповідності з розміром часток власності за паспортом БТІ від 03.12.1997 року.
20.05.2016 року Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 208/3904/15-ц, № провадження 2/208/840/16, позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , третьої особи: Відділ Держземагентства у м. Дніпродзержинську «про визнання недійсним рішення, скасування акту, визнання договору недійсним дарування земельної ділянки та договру дарування нерухомого майна», - задоволено.
Визнано недійсним рішення Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області від 30.11.1999р. № 360 в частині передачі гр. ОСОБА_7 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,0398 га по АДРЕСА_5 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, на підставі якого видано Державний акт на право приватної власності на землю № 659 від 19.01.2000 року.
Державний акт на право приватної власності на землю № 659 від 19.01.2000 року, виданий ОСОБА_7 Виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, - скасувано.
Договір дарування земельної ділянки від 24.02.2004 року, а саме земельної ділянки площею 0,0398 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як С.А., - визнано недійсним.
Договір дарування майна від 24.02.2004 року, а саме 1/3 частини жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як С.А., - визнано недійсним.
На дане рішення ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу.
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.02.2018 року у справі № 208/3904/15-ц провадження № 22-ц/774/260/18, апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково. Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 травня 2016 року в частині визнання недійсним договору дарування майна від 24.02.2004 року, а саме 1/3 частини житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідченою приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як С.А. скасовано та у задоволенні позову в цій частини відмовлено. В інший частині рішення залишено без змін.
6.Норми права застосовані судом.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.
Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.
У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.
Згідно до Закону України «Про право власності» від 07.02.1991 року № 697-ХІІ ( в редакції закону № 75/95-ВР від 11.04.1995 року:
Ч. 1 ст. 2 Закону № 697-ХІІ - Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.
Ч. 2 ст. 2 Закону № 697-ХІІ- Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності.
Ч. 3 ст. 2 Закону № 697-ХІІ - Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими.
Ч. 2 ст. 12 Закону № 697-ХІІ- Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні
товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або
укладення інших угод, не заборонених законом.
Ч. 1 ст. 13 Закону № 697-ХІІ - Об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.
ч. 4 ст. 13 Закону № 697-ХІІ - Законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян.
Так, згідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ч. 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Так, згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України).
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Згідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Зміст глави 82 ЦК присвячений зобов?язанням, що виникають не з договорів, а із завдання шкоди. Разом з тим правила про деліктну відповідальність поширюються й на завдання шкоди особою, з якою у потерпілого укладено договір. Мова йде, зокрема, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг). Залежно від об?єкта завдання розрізняють деліктну відповідальність за завдання шкоди майну та деліктну відповідальність за завдання шкоди особі. У ст. 1166 ЦК міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.
Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.
Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень.
Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода - у зменшенні майнової сфери потерпілого, що в свою чергу тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника.
У ч. 1 ст. 1166 ЦК міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов?язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність). Деліктні зобов?язання ґрунтуються на принципі генерального делікту, згідно з яким кожному заборонено завдавати шкоду майну чи особі та будь-яке завдання шкоди іншому вважається протиправним, якщо особа не уповноважена на це. Для покладення відповідальності на особу, яка не здійснила певні дії, необхідна наявність двох умов: наявність у особи обов?язку здійснити певні позитивні дії, що може випливати із прямої вказівки закону, договору, службових відносин, а також з випадків, створених самою особою; можливість їх здійснити за цих умов.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно до п. 5 вказаної постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховує вимоги розумності та справедливості.
Згідно до вимог ст. 1167 ЦК України,
1.Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
7.Висновки та мотиви прийнятого рішення.
Так, звертаючись із позовом ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власником 2/3 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі укладеного нею 08.01.1998 року як покупцем договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на товарній біржі «Дніпродзержинська» (а.с. 12), згідно до якого вона придбала 2/3 частини житлового будинку А-1, жилою площею 64,0 кв.м., В-1 літня кухня, Г-1 сарай, Д-1 сарай, Д-2 сарай, Є-1 літня кухня, Ж-1 вбиральня, І- тротуар, № 1 водопровід, № 3-6 огорожа, за адресою АДРЕСА_1 на земельній ділянці 759 кв.м..
Зазначений біржовий договір, згідно до Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.02.2009 року (цивільна справа № 2-726/09 суддя Похваліта С.М.), визнаний дійсним (а.с. 13).
10.05.2011 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (суддя Похваліта С.М.), Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.02.2009 року по цивільній справі № 2-726/09 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Дніпродзержинської товарної біржі про визнання договору купівлі-продажу дійсним, скасувати за нововиявленими обставинами (а.с. 82).
Таким чином, на час розгляду справи, позивачем належним чином не підтверджено наявність прав власності на заявлену 2/3 частини домоволодіння, вказаних позивачем як на підставу звернення із позов, для застосування правового механізму захисту права власності, яке повинно бути визначеним та закріпленим за позивачем.
Крім того, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 , в передбаченому законом порядку 24.02.2004 року набула право спільної часткової власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається із житлового будинку А-1, житлової площі 64,7 кв.м, сараю Д-1, сараю Д-2, літньої кухні Е-1, водопроводу № 1, огорожі № 2-8, тротуару І, на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир`як С.А. від 24.02.2004 року реєстровий № 608 (а.с. 15, 80), згідно до Постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.02.2018 року у справі № 208/3904/15-ц провадження № 22-ц/774/260/18.
Таким чином, судом встановлено, що заявляючи про майнові права позивач ОСОБА_1 , як відповідач ОСОБА_2 не здійснили поділу спільного часткового майна - домоволодіння АДРЕСА_1 , внатурі, а тому на час вирішення спору існує спільна часткова власність на спірне майно.
З вищезазначеного вбачається, що на час розгляду справи позивачем крім належного підтвердження наявності майнових прав на заявлене майно, також не підтверджено склад майна, з якого виникає право позивача як власника майна на захист своїх прав щодо нього.
Також, згідно до Постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.02.2018 року у справі № 208/3904/15-ц провадження № 22-ц/774/260/18, залишено в силі Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.05.2016 року у справі № 208/3904/15-ц, № провадження 2/208/840/16, позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , третьої особи: Відділ Держземагентства у м. Дніпродзержинську «про визнання недійсним рішення, скасування акту, визнання договору недійсним дарування земельної ділянки та договру дарування нерухомого майна», згідно до якого: визнано недійсним рішення Виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області від 30.11.1999р. № 360 в частині передачі гр. ОСОБА_7 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,0398 га по АДРЕСА_5 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, на підставі якого видано Державний акт на право приватної власності на землю № 659 від 19.01.2000 року; скасовано Державний акт на право приватної власності на землю № 659 від 19.01.2000 року, виданий ОСОБА_7 Виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області; а Договір дарування земельної ділянки від 24.02.2004 року, а саме земельної ділянки площею 0,0398 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як С.А., - визнано недійсним.
Таким чином, жодного правового визначення прав власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , як за позивачем ОСОБА_1 так і за відповідачем ОСОБА_2 , не встановлено, та набуття такого права сторонами на час розгляду справи по суті не підтверджено жодним належним та допустимим доказом.
Заявляючи вимоги про зобов`язання відповідача ОСОБА_2 відшкодувати завдану позивачеві ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди, позивач також обґрунтовує наявність прав власності на частку у праві спільної часткової власності - АДРЕСА_1 , при цьому жодного розподілу спільної часткової власності або встановлення порядку користування спільною частковою власністю між сторонами не здійснено.
Також, згідно до наданих актів позивачем на підтвердження винуватості відповідача ОСОБА_2 вбачається, що 06.10.2010 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області складено акт, яким зафіксовано проведення самовільних ремонтно-будівельних робіт, але особа яка здійснює такі роботи не встановлена. (а.с. 18), також згідно до акту від 13.10.2010 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, також зафіксовано подальше проведення ремонтно-будівельних робіт, без визначення особи яка здійснює такі роботи (а.с. 19).
Таким чином, підстав для відшкодування заявленої шкоди, як майнової так і моральної, в порядку передбаченому ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, повинно ґрунтуватися на доказах, а не на припущенням, а тому заявлені позовні вимоги в цій частині не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Крім того, згідно до наданого позивачем технічного висновку Державного проектного інституту «Дніпродзержинськгражданпроект» (а.с. 23-35), для нормальної подальшої експлуатації частини жилого будинку АДРЕСА_1 , яка залишилася, потребується укріплення (з утепленням) торцевої стіни, і відновлення конструкцій крівлі, що примикає до розібраної частини будівлі, за проектом організації що мають відповідну ліцензію. У випадку продовження будівництва нової будівлі проектом повинно бути враховано деяка осадка торцевої частини старої будівлі, разом із фундаментом нової будівлі, що будується на близькій відстані.
За володільцем квартири № 1 ОСОБА_1 повинно бути залишено право майнової власності на всю залишившуюся після розбірки квартири № 2 частини будівлі в замін вказаних в паспорті БТІ від 21.08.2009 року 2/3 частини. Квартира ОСОБА_1 має незалежний доступ з АДРЕСА_1, та незалежне інженерне забезпечення знаходячись в стані придатному до багаторічній експлуатації і подальшій експлуатації у автономному режимі з присвоєнні окремої адреси.
Для ОСОБА_1 і ОСОБА_2 управління земельних ресурсів міста повинні бути визначенні межі земельних ділянок у відповідності з розміром часток власності за паспортом БТІ від 03.12.1997 року.
В той же час, жодних дій на визначення меж земельної ділянки, відповідно до частки кожного зі співвласників, її поділу, як варіантів поділу житлового будинку, позивачем не доведено, та жодним доказом не підтверджено.
А тому згідно до позовних вимог про виділ частини домоволодіння у натурі позивачеві, без належного правого підтвердження на частку будинку, господарських споруд розташованих на земельній ділянці, та без належного оформлення прав на земельну ділянку за адресою домоволодіння АДРЕСА_1 , не є можливим.
Суд звертає увагу, сторін, що відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. І ст. 356 ЦК України та ч. І ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю.
Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками.
Як випливає з положення ч. І та ч. З ст. 367 ЦК України та ст. 88 ЗК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.
Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.
Такі висновки позивача ґрунтуються на положенні ст. 15, 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності.
Звертається судом увага на практику розгляду справ про поділ житлового будинку та земельної ділянки Верховним судом України, з метою забезпечення правильного і однозначного застосування судом норм матеріального права, які регулюють даний спір, зокрема: відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Як випливає з технічного паспорту житлового будинку, його конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлені частини будинку з самостійним входом, оскільки має місце технічна можливість, з урахуванням порядку користування майном що склалося, та фактичну відсутність спільних будівель.
Верховний суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.
Отже, у разі вирішення питання про поділ житлового будинку АДРЕСА_1 , необхідно вирішувати питання про його поділ таким чином, щоб позивачу та відповідачу було виділено у власність частину житлового будинку, яка б відповідала розміру їх частки у праві спільної часткової власності, з урахуванням порядку користування земельною ділянкою що склався між сторонами, що сторонами не підтверджено та жодним допустимим доказом не обґрунтовано, що саме заявлений варіант поділу відповідає розміру ідеальних часток співвласників, та варіанти такого поділу не встановлені ні щодо будинку та споруд, так і до земельної ділянки на якій вони розташовані.
Крім того, в абз. 4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.
Щодо порядку користування земельною ділянкою: такий виділ землі базується за тими ж принципами та методичними підходами, які застосовуються до поділу житлового будинку, за виключенням того правила, що у випадку виділу в натрі частки земельної ділянки, співвласнику якому вона виділяється, надається право саме на ту частину землі, на якій розташована відокремлена частина житлового будинку, що виділяється співвласнику.
Про можливість об`єднання в одному позові вимог про поділ житлового будинку та виділ частки земельної ділянки в натурі зазначив Верховний суд України, який п. 11 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності.
Щодо зобов`язання відповідача знести за власний рахунок самочинно побудовану нею будівлю, що розташована біля домоволодіння АДРЕСА_1 , то суд звертає увагу щодо невизначення позивачем жодним чином ознак такої будівлі та її характеристики, без належного доказового підтвердження.
Крім того, судом враховується Верховний суд підкреслює, що вже розглядали аналогічні справи: № 820/3183/16, № 813/6426/14, № 813/6284/14, № 814/2645/15, № 813/6423/14. Зокрема, у постановах за наслідками розгляду цих справ ВС сформулював такі висновки:
- відповідно до вимог частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України для задоволення позову у цій категорії справ необхідно наявність таких фактів як неможливість перебудови об`єкту або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови;
- у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову;
- знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Ч. 1 ст. 76 ЦПК України, - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ч. 2 ст. 77 ЦПК України, - Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Ч. 1 ст. 81 ЦПК України, - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи що заявлені позивачем вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, та жодним належним та допустимим доказом не підтвердженні, а тому і в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
А тому враховуючи вище зазначене, судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог вцілому.
8.Судові витрати.
Позивачем сплачено: 250,00 гривень судового збору (а.с. 2), 221,62 гривень судового збору (а.с. 3), 120,00 гривень збір за інформаційно-технічне забезпечення (а.с. 4), - при зверненні із позовом.
Позивачем понесені витрати з оплати експертної оцінки на розмір 426,00 гривень (а.с. 36).
Позивачем понесені витрати з оплати послуг адвоката 3000 гривень, згідно до договору від 15.11.2010 року № 1-16.06/08 (а.с. 37-39).
Керуючись ст.ст.1, 2, 12, ч.2 ст.13, 81, 141, 174, 263-265 ЦПК України, суд, -
В задоволені первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради «про стягнення матеріальної та моральної шкоди, виділення майна в натурі, знесення незаконно зведеної будівлі, визнання права власності» - відмовити повністю.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем заочне рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_7 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_8 .
Третя особа - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради, юридична адреса реєстрації: область Дніпропетровська, місто Кам`янське, вулиця Москворецька будинок № 14А..
Повний текст судового рішення складений 07 вересня 2020 року.
Суддя Івченко Т. П.