печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" жовтня 2020 р. Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Габрись О.В.,

справа № 757/18046/16-Ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення суду,

В С Т А Н О В И В :

До суду звернулася відповідач ОСОБА_2 із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, оскільки ухвалою суду від 20 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно залишено без розгляду. Водночас в ухвалі суду не вирішене питання про розподіл судових витрат - витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем ОСОБА_2 під час розгляду справи, розмір яких становить 53 000 грн.

До суду надійшло клопотання від позивача ОСОБА_1 про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 підтримали заяву про ухвалення додаткового рішення у справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

Заслухавши пояснення учасників справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення суду, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є:

1) ухвали;

2) рішення;

3) постанови;

4) судові накази.

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду Укрїани від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК ( 1618-15 ); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Отже, виходячи з наведених положень Закону, слід дійти висновку, що ухвалення додаткового рішення можливе лише щодо рішення суду, а не ухвали суду.

Тому, заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення суду задоволенню не підлягає.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Так, частиною п`ятою вказаної статті передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тому, враховуючи наведене, постановлення ухвали про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду 2- серпня 2020 року, поданої заяви відповідачем ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення, а саме щодо вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем ОСОБА_2 під час розгляду справи, розмір яких становить 53 000 грн., суд дійшов висновку про вирішення питання про розподіл судових витрат в порядку ч. 6 ст. 142 ЦПК України.

Так, за правилами ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи інтереси відповідача під час підготовки справи до розгляду та під час розгляду справи на підставі договору про надання правової допомоги № 27/2020 від 21.05.2020 р., додаткового договору від 21.05.2020 року представляв адвокат Маринушкін А.Г. (т. 2 а.с. 212б-212в).

Відповідно до вказаних документів, а також квитанції, детального опису наданої правової допомоги відповідач ОСОБА_2 сплатила 21.05.2020 року 53 000 грн. (т. 2 а.с. 212г-213).

У договорі про надання правничої допомоги, додатковому договорі, детального опису наданої правової допомоги зазначено об`єм послуг з надання правничої допомоги з деталізацією кожного її виду.

Тому, дослідивши надані представником відповідача документи на підтвердження оплати відповідачем професійних послуг адвоката, суд дійшов висновку, що такі витрати є підтвердженими належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим наявні правові підстави для постановлення ухвали в порядку ч. 6 ст. 142 ЦПК України про розподіл понесених позивачем судових витрат на правничу професійну допомогу в загальному розмірі 53 000 грн.

При цьому, вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з принципу співмірності наданих адвокатом послуг із наступними критеріями:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, відповідність суми витрат на професійну правничу допомогу досліджуються судом у кожному конкретному випадку та вирішуються на підставі наданих учасниками справи доказами (постанова Верховного Суду по справі № 911/1563/18 від 05.08.2019).

Зменшуючи в тому числі суми на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, Верховним Судом висловлена правова позиція, що суд з власної ініціативи, за наведеними критеріями, може зменшити розмір судових витрат (постанова Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019).

У додатковій постанові Верховного Суду у справі № 926/1795/18 від 24.12.2019 зазначається, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, які суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Тому, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат на правову допомогу, виходячи з такого.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави.

На вимогу клієнта до укладення договору про надання правової допомоги адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) має повідомити клієнту чи має адвокат належну кваліфікацію для надання професійної правничої допомоги у конкретній справі та обставини, що можуть вплинути на можливе виникнення конфлікту інтересів (ст. 16 Правил адвокатської етики).

Адвокат інформує клієнта щодо ведення дорученої йому справи, у тому числі щодо правової позиції у справі. До підписання договору про надання професійної правничої (правової) допомоги у справі адвокат повинен з`ясувати всі відомі клієнту обставини, які можуть позначитися на визначенні наявності правової позиції у справі та її змісті, та запитати і вивчити всі відповідні документи, які є в розпорядженні клієнта. Якщо після виконання цих вимог адвокат переконається у наявності фактичних і правових підстав для виконання певного доручення, він повинен неупереджено й об`єктивно викласти їх клієнту і повідомити в загальних рисах, який час і обсяг роботи вимагатиметься для виконання цього доручення та які правові наслідки досягнення результату, якого бажає клієнт (ст. 18 Правил адвокатської етики).

Отже, до підписання договору з адвокатом останній має вивчити всі документи клієнта (в даному випадку відповідача), і під час консультації фактично проінформувати клієнта щодо ведення дорученої йому справи, у тому числі щодо правової позиції у справі. Таким чином, під час здійснення консультації, як зазначено в детальному описі (акті) наданої правової допомоги за договором № 27/2020 від 21.05.2020 року, вже було здійснено вивчення всіх відповідних документів клієнта, визначення правової позиції та обсяг роботи, який вимагається виконати у цій справі. Вартість такої консультації коштувала відповідачеві 2 000 грн.

За збір та вивчення доказів, що піддягають поданню разом з відзивом, сума витрат відповідача за на дану послугу становить 10 000 грн. Проте, фактично збір доказів адвокатом здійснено не було, оскільки всі докази, які надані були разом з відзивом вже були предметом іншого судового розгляду, були зібрані ще до розгляду цієї справи та фактично надані самим відповідачем. Тобто жодних адвокатських запитів або участі адвоката у процесуальних чи інших діях, під час яких були б зібрані докази у цій справі після укладення договору про правову допомогу від 21.05.2020 року, не було проведено. Всі докази, надані до суду разом з відзивом, були подані та зібрані задовго до укладення договору з адвокатом 21.05.2020 року, тобто були зібрані відповідачем та були наявні у відповідача.

Тому, суд вважає, що заявлені витрати на вказану послугу є значно завищеними, не обґрунтованими та не співмірними з фактично наданою послугою. При цьому, вивчення доказів адвокат повинен був здійснити в межах надання консультації та до укладення договору про надання правової допомоги, що передбачено вимогами ст. 18 Правил адвокатської етики.

За складання відзиву на позовну заяву відповідачем потрачено 18 000 грн. Суд не погоджується з такою сумою витрат, оскільки він фактично майже на 50% скопійований з тексту судового рішення у справі № 757/20525/14-ц.

Оскільки розмір таких витрат на підготовку відзиву є не обґрунтованим та не пропорційним до ціни та предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, фактично проведеного в дійсності обсягу роботи адвоката, суд дійшов виснвоку, що такі витрати у розмірі 18 000 грн. не можуть бути в повному обсязі задоволені та повинні бути зменшені.

Щодо витрат на складання заяв, клопотань та представництво інтересів у суді, то суд погоджується з доводами позивача вважаємо, що вони не підлягають задоволенню, оскільки внаслідок подання заяви про залишення позову без розгляду вони не будуть фактично надані. При цьому, згідно вимог 137 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу в обсягу наданих послуг і виконаних робіт. І оскільки надання та виконання таких робіт не буде здійснюватися внаслідок повернення позовної заяви без розгляду за заявою позивача, то вони не підлягають задоволенню.

Суд також бере до уваги, що участі у судових засіданнях представник не брав, тобто включені послуги фактично не надані.

Тому, суд дійшов висновку про зменшення витрат на правову допомогу до 10 000 грн. Такий розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для позивача.

При цьому, суд також враховує, що позивач тривалий час не працює та не отримує самостійно доходу, у зв`язку з чим стягнення таких витрат на правову допомогу без їх зменшення поставить її у вкрай невигідне та скрутне становище.

Керуючись ст. 137, 138, 141, 270 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення суду - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Суддя О.В. Батрин