Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю представника позивача

адвоката Глущенка О.С.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідачів адвоката Логвина О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зміну черговості спадкування, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зміну черговості спадкування. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 . Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 26.06.2017р. встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю чоловіка та жінки в період часу з 01.01.2004р. по 09.07.2016р.

Вказує, що позивач є спадкоємцем четвертої черги після смерті спадкодавця. Спадкоємцями першої черги є: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Крім того, за судовим рішенням встановлено, що відповідачі із спадкодавцем не спілкувалися, ніякої допомоги йому не надавали. У 2000 році у спадкодавця стався мікроінсульт. Перебуваючи на лікуванні в медичному закладі, ніхто, крім позивача, до нього не приходив. Після виписки з лікарні та встановлення групи інвалідності, позивач постійно ходила з спадкодавцем до лікарів, на обстеження, до органів пенсійного фонду задля оформлення пенсії. Після встановлення діагнозу цукровий діабет, позивач робила йому уколи; ходила з ним на обстеження до спеціалістів з приводу обстеження та лікування очей; спадкодавець міг втрачати свідомість; двічі на рік він лікувався у відділенні кардіології у медичному закладі; в 2013 році спадкодавець лікувався в ендокринологічному відділенні лікарні; у жовтні 2014 року йому зробили операцію по видаленню раку молочної залози, проходив променеву терапію; він постійно приймав ліки; влітку 2015р. спадкодавець лікувався у відділенні кардіології у медзакладі. Йому постійно допомагала позивач - ходила з ним до лікарів, на обстеження, готувала їжу, витрачала кошти на лікування, працювала, щоб заробити на проживання гроші, купувала продукти харчування, гуляла з ним за рекомендаціями лікарів, проводила ремонтні роботи у помешканні тощо.

Таким чином, посилаючись на норми ст.ст. 1264, 1259 ЦК України, ст.172 СК України, просить суд,- змінити черговість спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею право на спадкування разом із спадкодавцями першої черги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 18.02.2019р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.02.2020р. закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті.

Представником відповідачів адвокатом Логвином О.О. подано відзив на позов, за яким просить відмовити у його задоволенні. Зазначено, що позов є безпідставним, оскільки відсутні підстави для зміни черговості спадкування. Проживаючи із спадкодавцем однією сім`єю, позивач в силу положень ст. 55 СК України, зобов`язані дбати один про одного, матеріально забезпечувати тощо. Спадкодавець за життя отримував пенсію, йому допомагала його сестра, батько міг сам себе забезпечувати всім необхідним, і не був безпорадним. Не погоджуються із доводами позивача про те, що судовим рішенням від 26.06.2017р. встановлено факт, що відповідачі (діти померлого) не спілкувалися з батьком та не надавали йому допомоги. Просили відмовити у задоволенні позову.

Відповідь на відзив подано не було.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача адвокат Глущенко О.С. повністю підтримали доводи позову та просили його задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомив.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та представник відповідачів адвокат Логвин О.О. просили відмовити у задоволенні позову, враховуючи доводи відзиву, оскільки він є безпідставним.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 показали, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю, як чоловік та жінка. З 2010- 2012р.р. ОСОБА_4 почав хворіти; погано бачив; боліли ноги, при ході користувався паличкою; мав онкозахворювання; у нього був цукровий діабет; часто лікувався у медзакладах. Готувала їжу ОСОБА_2 для себе та чоловіка, витрачала на сім`ю кошти; незважаючи на те, що вона пенсіонер, позивач працювала, щоб більше отримувати доходів; у всьому вона допомагала йому, в т.ч. по господарству; він вживав їжу сам без сторонньої допомоги; але вважають, що з 2013р. ОСОБА_4 був у безпорадному стані; десь з 2011р. перестав виходи із дому, але по квартирі пересувався сам за допомогою палички. У 2012р. ОСОБА_2 привозила ОСОБА_4 у гості до ОСОБА_9 , вони поспілкувались за столом, пообідали. Іноді ОСОБА_2 з ОСОБА_4 гуляли на вулиці, але сам він не міг прогулюватися, бо боліли ноги. Розміри їхніх пенсій, вони не знають. Зі слів ОСОБА_2 їм відомо, що його діти йому не допомагали.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.06.2017р. (справа №711/707/17) встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка і жінки в період часу з 01.01.2004р. по 09.07.2016р.

За матеріалами, що надані приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Березій І.І. 21.05.2019р. на виконання ухвали суду від 18.04.2019р., встановлено, що після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрита спадкова справа - номер у спадковому реєстрі 59223054. Заповіти відсутні, що підтверджується даними інформаційної довідки від 20.05.2019р. Із заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_3 (син померлого) 13.07.2019р. , ОСОБА_1 (дочка померлого) 15.07.2016р. , якими згодом отримані свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.02.2017р.

Крім того, 27.06.2018р. із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2 . Між тим, постановою приватного нотаріуса Березій І.І. від 03.08.2018р. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 , оскільки вона є спадкоємцем четвертої черги та спадщину не прийняла - не звернулась до нотаріальної контори у встановлений законом шести місячний строк із заявою про прийняття спадщини.

За дослідженими матеріалами картки хворого ОСОБА_4 №219/2016 (25/2770), яка надана до суду на підставі ухвали суду від 24.09.2019р., встановлено, що протягом певного періоду часу він звертався до медичних закладів за наданням йому медичної допомоги, як стаціонарно, так і амбулаторно, проходив обстеження тощо. При виписці з лікувальних закладів після проведеного стаціонарного лікування, ОСОБА_4 виписувався у задовільному стані з покращеннями, результат лікування - досягнуто повного очікуваного результату, згідно стандартів лікувально-діагностичного процесу, із призначенням відповідного амбулаторного лікування.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 08.04.2020р., наданого на виконання ухвали суду від 26.02.2020р., у ОСОБА_4 мали місце захворювання: цукровий діабет тип 2, важка форма, інсулінозалежний, діабетична ангіопатія ніг ІІст., діабетогіпертензивна ангіопатія сітківки обох очей, полінейроматія ІІст., хронічна дисцеркіляторна діабетична, атеросклеротична, гіпертронічна енцефілопатія, неалкогольний стеатогепатит з вірогідними ознаками переходу в цироз печінки (спленомегалія, варикозне розширення вен страховоду), хронічний гостродуоденіт, ішемічна хвороба серця, атероскротичний та постінфарктний кардіосклероз, склероз аорти, коронарних судин, серцева недостатність ІІ Аст., стенокардія напруження функціональний класс 2-3. Гіпертонічна хвороба ІІІст., гіпертензивне серце, дифузний зоб ІІст., стан після проведеної операції з приводу раку лівої молочної залози. За станом здоров`я ОСОБА_4 потребував стороннього догляду, обсяг якого був обумовлений тяжкістю його захворювання. ОСОБА_4 потребував спеціалізованого лікування, яке він проходив, як в Третій Черкаській міській поліклініці, так і в Першій Черкаській міській лікарні, в Черкаській міській лікарні №2 відновного лікування та в Черкаському обласному онкологічному диспансері. В наданих на судово-медичну експертизу медичних документах, відсутні дані про те, чи здатний був ОСОБА_4 обслуговувати себе самостійно з урахуванням стану здоров`я, тобто не має можливості вказати, чи перебував він в безпорадному стані.

Крім того, судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 отримував субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, про що свідчать повідомлення №306057 Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради за 2010 рік, за 2011 рік, за 2013 рік, за 2016 рік, за 2015 рік. При цьому, даних про встановлення ОСОБА_4 групи інвалідності, враховуючи доводи позову, судом не встановлено. Крім того, в судовому засіданні позивач зазначила, що третю групу інвалідності ОСОБА_4 знято ще до призначення пенсії за віком.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Цивільним Кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ст. 1259 ЦК України).

Зміна черговості одержання права на спадкування - це встановлення іншого, ніж передбачено законом, порядку закликання до спадкування спадкоємців за законом. Зміна черговості одержання права на спадкування - виключення із загального правила черговості, що може застосовуватися лише за наявності встановлених у законі умов. ЦК передбачає два способи зміни черговості одержання права на спадкування: за домовленістю спадкоємців (договірний) та судовий.

Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Відповідачами у такому спорі виступають спадкоємці за законом, які за загальним правилом черговості мають право на спадкування і не бажають добровільно допустити до спадкування спадкоємців подальших черг, органи місцевого самоврядування.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення зазначених вище дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Тобто, для задоволення позову необхідна наявність всіх вищезазначених обставин.

Відповідно до абз.3 п.6 постанови Пленуму Верхового Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тобто, безпорадність особи пов`язана саме з її станом здоров`я.

Таким чином, за результатами розгляду справи, суд приходить до висновків про те, що відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази, які б свідчили про наявність сукупних юридичних фактів для застосування положень ч.2 ст. 1259 ЦК України.

Жодними медичними документами, зокрема, - медкартою щодо ОСОБА_4 , позивачем не підтверджено безпорадного стану спадкодавця, під час якого він був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби, а також особисто розпорядитися, на випадок своєї смерті або іншим чином, майном на користь фактичного піклувальника, доглядача.

Відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу, як вказує, був у безпорадному стані, враховуючи норми ст. 55 Сімейного Кодексу України та рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 26.06.2017р. Також не доведений факт матеріального забезпечення позивачем спадкодавця, оскільки останній отримував пенсію, з огляду на пояснення самого позивача. Крім того, відсутні підтверджуючі дані про те, що за життя ОСОБА_4 , чи інші особи в його інтересах зверталися до органів соціального захисту щодо надання йому відповідної допомоги, встановлення опіки та/чи піклування.

Під час судового розгляду справи позивачем зазначено, що протягом часу 2014-2016р.р. ОСОБА_4 був у тяжкому стані, він погано ходив за допомогою палички. У лікарню його возили на транспортних засобах, а у приміщенні лікувального закладу він ходів, тримаючись під руку та за допомогою палички. Комунальні послуги сплачували за спільні кошти, ОСОБА_4 користувався субсидією.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, посилання позивача та її представника на показання свідків, є безпідставними, оскільки доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім з огляду на те, що відповідачі по справі - спадкоємці першої черги, заперечують право позивача, як спадкоємця четвертої черги, на спадщину після смерті ОСОБА_4 . Слід також зазначити, що сам по собі факт проживання із спадкодавцем протягом тривалого часу без реєстрації шлюбу і взаємна турбота осіб, які проживають разом, не може змінити черговість одержання права на спадкування в судовому порядку. В такому випадку, застосовується положення ст. 1264 ЦК, згідно з якими у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини. Тобто співмешканець спадкодавця відстороняється від спадкування у разі прийняття спадщини особами, визначеними у першій - третій черзі спадкоємців за законом.

На думку суду, обставини, на які посилається у позові та в судовому засіданні позивач та її представник, не є тими, які свідчать про перебування спадкодавця у безпорадному стані та дають підстави для застосування положень ч.2 ст. 1259 ЦК України.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки позивачем не доведено права на зміну черговості для спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом.

При прийнятті цього судового рішення судом враховані висновки Верховного Суду, що викладені у постановах від 30.05.2019р. (справам №346/1178/17), від 18.07.2018р. (справа №713/1528/16-ц), від 17.10.2018р. (справа №200/21452/15-ц).

Відповідно, враховуючи норми п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідачів на її користь судових витрат.

Що стосується заяви відповідача ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь витрат, понесених на правничу допомогу адвоката Логвина О.О., то заява підлягає до часткового задоволення.

Так, відповідачем ОСОБА_1 подано заяву, яка підтримана в судовому засіданні та зазначено у відзиві на позов, про стягнення з позивача на її користь витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 7650грн.

Стороною позивача надані пояснення щодо заперечень проти задоволення такої заяви. Позивач та її представник не погоджуються із розміром витрат, який є завищеним. Крім того, зазначили, що оскільки відповідач змогла сплатити кошти за надання їй правничої допомоги адвокатом, то, відповідно могла виконувати обов`язки по утриманню свого батька, але цього не зробила.

Як передбачено частинами 1-6 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема , у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Отже, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження сплачених витрат на правничу допомогу адвоката відповідачем надано: ордер серія ЧК №82826 від 16.05.2019р.; акт виконаних робіт №3 від 05.06.2019р., договір про надання правової допомоги від 15.05.2019р., заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу від 05.06.2019р., квитанцію №3. У договорі та квитанції №3 зазначено про те, що ОСОБА_1 15.05.2019р. сплатила адвокату Логвину О.О. кошти в сумі 7650 грн. як витрати на правничу допомогу адвоката по цивільній справі про зміну черговості спадкування.

На думку суду, заява підлягає до часткового задоволення, а саме на суму 2000 грн., оскільки витрати у розмірі 7650грн. є явно завищеними. Крім того, на думку суду, розмір 2000 грн. є співмірним із складністю та категорією даної справи, обсягом та часом виконаних робіт, а також враховуючи заперечення позивача, що викладені в судовому засіданні ним та його представником.

Отже, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати - витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2000грн. 00коп. В іншій частині заяви необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зміну черговості спадкування, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , код НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , код НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) судові витрати - витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2000грн. 00коп.

В іншій частині заяви ОСОБА_1 щодо стягнення судових витрат, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складений 29.12.2020р.

Головуючий: С. М. Позарецька