КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №369/7211/20 Головуючий у 1 інстанції: Пінкевич Н.С.

Провадження №22-ц/824/13363/2020 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

23 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.,

за участю секретаря Телятник І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кривошей Олександра Юрійовича представника ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ», АТ «Державний ощадний банк України», про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ПрАТ «виробнича проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ», АТ «Державний ощадний банк України», про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 серпня 2020 року провадження в справі відкрито.

17 червня 2020 року ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на грошові кошти в сумі 435 000 грн (1/2 суми депозитного вкладу), що зберігаються на вкладному (депозитному) рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 (РІНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) в АТ «Державний ощадний банк України» на підставі договору від 03.09.2019 року №1, укладеного між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_1 (РІНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) відчужувати у будь-який спосіб:

-автомобіль ТОYОТА AURIS, 2012 р.в, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_4 ;

-земельну ділянку, загальною площею 0,0027 га, кадастровий номер :02:003:5434, для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: АДРЕСА_3;

-майнові права на 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_2 , за Договором купівлі-продажу майнових прав від 08.11.2018 року №ОД2/18, укладеним між ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ» та ОСОБА_1 , а також після оформлення права власності на вказану квартиру - цю квартиру.

В обґрунтування вимог заяви зазначив, що останнім часом шлюбні відносини між ним та ОСОБА_1 фактично призупинились, вони живуть кожен своїм життям.

Здійснюючи володіння та користування спільним майном, набутим під час шлюбу, ОСОБА_1 реалізує вказані права лише на власний розсуд, не враховуючи його волю та інтереси.

На думку позивача такі заходи забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти, а також заборона відчуження у будь-який спосіб вказаного майна до вирішення спору судом, є співмірними із заявленими ним вимогами.

Невжиття вказаних заходів забезпечення позову в разі вдоволення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

В якості забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти в сумі 435 000,00 грн (1/2 суми депозитного вкладу), що зберігаються на вкладному (депозитному) рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 (РІНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) в АТ«Державний ощадний банк України» на підставі договору від 03.09.2019 року №1, укладеного між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 .

Заборонено ОСОБА_1 ((РІНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) відчужувати 1/2 автомобіля TOYOTA AURIS 2012 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_4 .

Заборонено ОСОБА_1 ((РІНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) відчужувати 1/2 земельної ділянки загальною площею 0,0027 га, кадастровий номер :02:003:5434 для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: Київська область, Києво-Святошинський, с. Новосілки.

Заборонено ОСОБА_1 ((РІНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) відчужувати 1/2 майнових прав на 1- кімнатну квартиру АДРЕСА_2 , за Договором купівлі-продажу майнових прав від 08.11.2018 року №ОД2/18, укладеним між ПрАТ «Виробнича проектно-будівельна фірма «АТЛАНТ» та ОСОБА_1 , а також після оформлення права власності на вказану квартиру.

В решті вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, адвокат Кривошей О.Ю. представник ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяв про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що на виконання умов Договору купівлі-продажу майнових прав №ОД2/18 від 08 листопада 2018 року ОСОБА_1 було здійснено 100% оплати у розмірі 455 670,00 грн за квартиру АДРЕСА_2.

Дані грошові кошти були її особистою власністю, а тому майнові права на дану квартиру як і право вимоги не підлягають поділу.

Крім того, ОСОБА_2 не надано доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майнових прав на квартиру.

Вказує, що відповідно до п. 1.1 Договору №1 на вклад «Мій пенсійний депозит» на ім`я фізичної особи від 03 вересня 2019 року днем (датою) повернення депозиту є 03 вересня 2020 року, а тому сторонами були отримані грошові кошти та за згодою ОСОБА_2 були передані синам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах.

Факт зняття грошових коштів підтверджується копією заяви на видачу готівки від 03 вересня 2020 року.

У зв`язку з цим суд помилково наклав арешт на кошти в сумі 435 000 грн, оскільки на рахунку вони відсутні.

Також посилається, що 04 серпня 2020 року позивач подав заяву до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Орлової O.A., якою надав згоду подарувати спірний автомобіль сину ОСОБА_3

04 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір дарування автомобіля, відповідно до якого дарувальник подарував та передав обдарованому, а обдарований прийняв в дар від дарувальника автомобіль TOYOTA AURIS, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_4 , що належний дарувальнику на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого 26 липня 2914 року Центром ДАІ8006.

Таким чином, автомобіль TOYOTA AURIS, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_4 , не може бути об`єктом поділу майна подружжя, оскільки за домовленістю був відчужений третій особі ОСОБА_3 .

Звертає увагу й на те, що на підставі рішення Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 19 квітня 2019 року № 1767 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" було передано гр. ОСОБА_1 у власність земельну ділянку, площею 0,0027 га, кадастровий номер :02:003:5434 для будівництва індивідуальних гаражів у с. Новосілки Києво-Святошинського району Київської області, відповідно до якого затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

У силу п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України земельна ділянка, яка належить ОСОБА_1 , є її особистою приватною власністю та не підлягає поділу відповідно до Закону.

У судовому засіданні представник апелянта адвокат Роздійбіда М.В. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Гамоля О.Ф. заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що будь-які дії стосовно реалізації майна можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1статті 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно із частиною 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_1 відчужувати 1/2 частину автомобіля TOYOTA AURIS, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_4 , суд першої інстанції не перевірив дані щодо власника автомобіля на час вирішення питання про забезпечення позову ОСОБА_2 та прийшов до помилкового висновку про забезпечення позову у цій частині.

Колегія суддів встановила, що у суду в наявності була не засвідчена адвокатом копія технічного паспорту автомобіля (а.с. 32), та посвідчена роздруківка з невідомого контенту про власника автомобіля без зазначення дати ті джерела її отримання.

Колегія суддів встановила, що згідно із заявою ОСОБА_2 від 04 серпня 2020 року позивач надав згоду ОСОБА_1 на дарування автомобіля TOYOTA AURIS, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_4 , сину ОСОБА_3 (а.с. 164)

04 серпня 2020 року на підставі договору дарування автомобіля ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3 зазначений автомобіль.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що накладеною судом першої інстанції забороною порушуються права власника автомобіля, а тому ухвала про забезпечення позову в частині заборони відчужувати 1/2 частину автомобіля підлягає скасуванню.

Що стосується інших доводів апелянта, то колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» п 10. заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд якщо є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача забезпечує такі вимоги відповідним видом забезпечення.

Питання щодо особистої власності майна сторін вирішується судом під час судового розгляду, а тому застосоване судом першої інстанції забезпечення щодо спірного майна, яке не порушує права третіх осіб, на думку колегії відповідає вимогам процесуального закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу адвоката Кривошей Олександра Юрійовича представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2020 року в частині забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 відчужувати 1/2 частину автомобіля TOYOTA AURIS, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузову, рами) НОМЕР_4 , скасувати та постановити в цій частині нову про відмову в забезпечені позову.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення, безпосередньо до Верховного суду з підстав визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2020 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль