Справа № 706/445/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2020 року м.Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області

В складі головуючого - судді Орендарчука М.П.

при секретарі Карбівської Я.Є.,

за участі позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивач: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом

встановив:

12.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області з вимогою до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначав, що він та відповідач ОСОБА_4 є братами по материнській лінії. Їхня матір ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Христинівка Черкаської області померла.

Після смерті матері відкрилась спадщина на належне їй майно. До складу спадщини, у тому числі, входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та присадибна земельна ділянка площею 0,0650 га за цією ж адресою.

Після смерті ОСОБА_5 і позивач, і відповідач подали до органів нотаріату заяви про прийняття спадщини. Однак, позивач вважає, що ОСОБА_4 має бути усунений від права на спадкування за законом після смерті матері з тих підстав, що ОСОБА_5

з 2010 року страждала атеросклеротичним гіпертонічним ураженням судин головного мозку на фоні хронічної атеросклеротичної гіпертонічної дисциркулярної енцефалопатії з хронічною недостатністю мозкового кровообігу, внаслідок чого перебувала у безпорадному стані, а відповідач ОСОБА_4 ухилявся від надання їй допомоги.

Зокрема, скориставшись станом покійної матері, відповідач відчужив належний їй будинок по АДРЕСА_1 і половину отриманих за умовами договору купівлі - продажу коштів не сплатив ОСОБА_1 .

Також 18.09.2015 відповідач ініціював укладення між покійною ОСОБА_5 та її онуком і сином відповідача ОСОБА_6 договору довічного утримання, внаслідок чого матір залишилась проживати одна у відчуженому будинку, не отримуючи належного догляду, оскільки її не доглядали, одяг не прали, продуктами харчування не забезпечували.

Позивач був змушений власними силами провести поточний ремонт у будинку АДРЕСА_1 і залишитись проживати у будинку для забезпечення матері належним доглядом.

У січні 2017 року в інтересах матері ОСОБА_1 звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області з вимогою до ОСОБА_6 про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним.

Дізнавшись про поданий позов, відповідач ОСОБА_4 вигнав позивача із житлового будинку АДРЕСА_1 , а матір забрав до свого власного житла - будинку по АДРЕСА_2 .

У зв`язку з такими діями відповідача ОСОБА_1 змушений із січня 2017 року проживати в орендованому житлі, куди згодом самостійно прийшла і залишилась проживати покійна матір ОСОБА_5 .

Позивач зазначає, що відповідач та його син ОСОБА_6 неодноразово застосовували щодо нього силу, самочинно входили у наймане ним житлове приміщення, наносили удари у присутності матері, відібрали належні матері документи і позбавили ОСОБА_1 можливості отримувати материну пенсію.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 10.12.2018 у справі №706/1358/17 договір довічного утримання (догляду) визнаний недійсним, а рішенням цього ж суду від 19.03.2019 у справі №706/121/19 ОСОБА_5 визнана недієздатною і позивач ОСОБА_1 призначений її опікуном.

Усі судові витрати при вирішенні цих справ були понесені позивачем ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла в орендованому позивачем будинку і її догляд забезпечував позивач. Відповідач ОСОБА_4 , знаючи про тяжкий фізичний та психічний стан матері, від надання їй допомоги ухилявся, а тому ОСОБА_1 , будучи особою чоловічої статі, змушений був доглядати матір.

У відповіді на поданий представником відповідача відзив позивач заперечив допустимість приєднаних до відзиву доказів та вказав, що у 2015 році він залишив своє постійне місце проживання і приїхав у м. Христинівку для того щоб забезпечити догляд матері. Також саме його коштом у 2015 році ОСОБА_5 проведено лікування в Черкаській психіатричній лікарні.

У поданому відзиві представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Задояний Ю.В. проти заявлений вимог заперечив і зазначив, що наведені у позові обставини не можуть бути підставою для його задоволення і не відповідають дійсності. Відповідач до 2015 року доглядав покійну ОСОБА_5 , а упродовж 2015 - 2019 років позивач ОСОБА_1 створював перешкоди у спілкуванні та догляді матері.

18 травня 2020 року судом відкрите загальне позовне провадження у справі.

За наслідками проведеного 17.09.2020 підготовчого судового засідання суд призначив справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Кулініч О.І. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали повністю з мотивів, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Також позивач підтвердив, що покійна ОСОБА_5 до відповідача ОСОБА_4 з проханням про допомогу не зверталась, він переконаний, що відповідач зобов`язаний був з власної ініціативи надавати матері матеріальну підтримку грошовими коштами.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат Задояний Ю.В. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог із мотивів, наведених у відзиві на позов, стверджували, що у квітні 2017 року позивач забрав ОСОБА_5 за місцем свого тимчасового проживання і до моменту її смерті відповідача до неї

не допускав.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків і такого рішення.

Згідно ст.12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, за змістом ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до виданого 23.10.2019 Христинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Христинівка Черкаської області у віці ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 (а.с.6).

Копії свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 15.10.1952 та свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 23.02.2016 підтверджують, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 позивачу ОСОБА_1 доводиться матір`ю (а.с.6-7 зв. сторона). Копія свідоцтва про право на спадщину від 01.02.2002 та копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджують, що ОСОБА_5 на час смерті була власником житлового будинку АДРЕСА_1 і земельної ділянки з кадастровим номером :001:0543 площею 0,065 га за цією ж адресою(а.с.8, 17-19). Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 10.12.2018 у справі №706/1358/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним встановлено, що станом на 18.09.2015, тобто на час укладання оспорюваного договору довічного утримання (догляду) посвідченого приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу Осикою Л.М., ОСОБА_5 виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді помірно вираженої парціальної судинної деменції з окремими психотичними включеннями, набутої внаслідок атеросклеротичного, гіпертонічного ураження судин головного мозку на фоні хронічної атеросклеротичної, гіпертонічної, дисциркуляторної енцефалопатії з хронічною недостатністю мозкового кровообігу, що на той час позбавляло її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.10-11).

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 19.03.2019 у справі №706/121/19 задоволено заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною та ОСОБА_5 визнано недієздатною, а ОСОБА_1 призначено її опікуном (а.с.9).

З копії висновку судово - психіатричної експертизи №327 від 07.09.2018, що проведена в рамках розгляду цивільної справи №706/1358/17, встановити обставини, які стосуються предмета доказування, неможливо, оскільки копія виготовлена неякісно, у ній

відсутні усі аркуші, а деякі скопійовані двічі. Копія документу містить дві других сторінки, першу, шосту та сьому, а всі інші у ній відсутні (а.с.14-16).

Допитаний судом свідок ОСОБА_7 показала, що відповідач ОСОБА_4 є її чоловіком і догляд за його покійною матір`ю ОСОБА_5 вони спільно здійснювали регулярно. До березня 2017 року ОСОБА_5 проживала у їх з чоловіком будинку АДРЕСА_2 . Але у квітні 2017 року, коли температура повітря стала стабільно високою, ОСОБА_5 виявила бажання повернутись у власний будинок АДРЕСА_1 .

Після того, як ОСОБА_4 перевіз матір ОСОБА_5 до її власного житла, ОСОБА_1 забрав її звідти до найманого ним будинку і бачитись з матір`ю не дозволяв. Свідок ОСОБА_8 показала, що у 2018 - 2019 роках вона була очевидцем того, як відповідач ОСОБА_4 неодноразово намагався провідати свою матір ОСОБА_5 у будинку, де проживав ОСОБА_1 , але останній відповідача до матері не допускав.

Свідок ОСОБА_9 показала, що вона проживає спільно з позивачем ОСОБА_1 , а тому до моменту смерті забезпечувала догляд його покійної матері ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_4 матір не доглядав і грошей на її утримання не надавав. Свідок підтвердила, що ні вона, ні позивач не просили у відповідача допомоги для матері, оскільки вважали, що йому добре було відомо про її стан, а тому він повинен був самостійно виконувати свої обов`язки сина.

З переглянутого відеозапису випливає, що 16.05.2019 відповідач ОСОБА_4 намагався зустрітись зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , однак ОСОБА_1 відмовив йому у цьому.

Позивач на віддалі показав відповідачу ОСОБА_5 та дозволив передати сумку з продуктами для неї.

У наданій позивачем копії ухвали слідчого судді Христинівського районного суду від 03.03.2018 відсутній повний текст прийнятого рішення, а в копії заяви ОСОБА_1 на адресу начальника Христинівського РВ Уманського ВП УНП- підпис останнього (а.с.12-13).

Доказів того, що наведені у заяві ОСОБА_1 відомості про вчинені ОСОБА_4 дії, перевірені шляхом проведеного досудового розслідування суду не надано.

З приєднаних позивачем до позову накладних (а.с.20-22) не можливо встановити особу, якій вони видавались, детальні відомості про придбаний товар, а також відомості про вчинену оплату та особу, яка, можливо, її провела.

Інших доказів, що стосуються предмета доказування, сторони суду не надали.

Згідно з вимогами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи з частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона

не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Також при розгляді таких справ з`ясуванню належить, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця, за умови отримання її від інших осіб, і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19). Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 рік померла у місті Христинівка Черкаської області.

З 19.03.2019 вона судом визнана недієздатною, а тому потребувала стороннього догляду як особа у безпорадному стані.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 є синами ОСОБА_5 .

Позивач ОСОБА_1 , як призначений судом опікун ОСОБА_5 , опікувався нею до дня смерті.

Належних та допустимих доказів того, що позивач та ОСОБА_5 звертались до відповідача за матеріальною допомогою та того, що допомога, яку надавав позивач була недостатньою, і ОСОБА_5 потребувала додаткової постійної допомоги саме від відповідача, суду не надано.

Учасники справи визнають, що ні позивач, ні покійна ОСОБА_5 за допомогою до відповідача не звертались.

Суд бере до уваги доводи відповідача про те, що позивач не допускав його до матері і перешкоджав тому, щоб відповідач опікувався нею.

Суд відхиляє аргументи позивача про те, що відповідач не сплатив позивачу половину коштів за відчужений житловий будинок АДРЕСА_1 , та про те, що онук покійної ОСОБА_6 неналежно виконував умови договору довічного утримання, оскільки жодних доказів на існування цих обставин суду

не надано. Крім того, суд звертає увагу, що укладений 18.09.2015 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір довічного утримання (догляду) рішенням суду визнаний недійсним з підстав, передбачених ч.3 ст. 203 ЦК України, а не розірваний з мотивів його неналежного виконання.

Також суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження того, що позивач проводив поточний ремонт у належному покійній ОСОБА_5 житловому будинку, що винаймає житло у місті Христинівка Черкаської області, що відповідач та його син ОСОБА_6 застосовували до нього фізичну силу, що після смерті ОСОБА_5 відкрита спадкова справа за заявами позивача і відповідача, суду не надано.

Отже, ураховуючи, що матеріалами справи не підтверджено факту умисного ухилення відповідача від обов`язку надання спадкодавцеві допомоги, якої вона потребувала, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-7, 9-13, 81-83, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підписано та виготовлено 11.01.2021 року об 11 годині 20 хвилин.

Суддя М.П. Орендарчук