Справа № 301/1357/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2020 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області

в особі головуючої судді Даруда І.А.,

при секретарі Сатін Н.М.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Іршава справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення стану земельної ділянки шляхом знесення огорожі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відновлення стану земельної ділянки шляхом знесення огорожі, посилаючись на те, що рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 січня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, що прилягає до належного їй будинку від АДРЕСА_1 вглиб по існуючій межі між ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 шляхом скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 541662 від 27.12.2007 року, кадастровий номер земельної ділянки: :06:005:0063 та зобов`язання знести огорожу, яка знаходиться на належній їй на правах постійного користування земельній ділянці.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25.06.2014 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано рішення Іршавського районного суду від 29.01.2014 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду від 09.10.2014 року рішення апеляційного суду залишено без змін.

На виконання судового рішення відповідач зніс огорожу, а після того, як державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідач побудував нову огорожу.

25.04.2016 ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 червня 2014 року.

Апеляційним судом частково задоволено позовні вимоги та зобов`язано відповідача повторно відновити стан земельної ділянки шляхом знесення самовільно збудованої огорожі.

На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист № 301/1683/16-ц від 10.07.2017 року.

16.09.2017 року нею отримано постанову про закінчення виконавчого провадження від 31.08.2017 року серії ВП № 54324463, оскільки, як вбачається з постанови, що самовільно збудована огорожа на відрізку 8.01 м від АДРЕСА_1 до кута житлового будинку АДРЕСА_2 відсутня. Вказана постанова скасована рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 18 липня 2018 року.

В подальшому Державний виконавець виніс аналогічну постанову серії ВП № 54324463 від 06.12.2018 року та закрив виконавче провадження.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 20 травня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на вказану постанову, оскільки, існуюча огорожа інша, а не та, що була предметом позову у 2014 році. Тому просить відновити стан земельної ділянки ОСОБА_1 шляхом знесення самовільно збудованої огорожі на відрізку 8.01 м від АДРЕСА_2 та заборонити ОСОБА_4 встановлення огорожі на земельній ділянці на відрізку 8.01 м від АДРЕСА_2 до встановлення меж земельних ділянок суміжних користувачів позивача та відповідача на цьому відрізку.

ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з мотивів викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в задоволенні такого у повному обсязі з мотивів викладених у відзиві.

Заслухавши думку сторін, представника відповідача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що постановою апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2017 р. в справі 301/1836/13-ц встановлено, що позивачці ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_2 належить на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом, яке видане 18 жовтня 2001 р. Іршавською державною нотаріальною конторою. Спадковим майном згідно вказаного свідоцтва є житловий будинок та належні до нього господарськи споруди. Площа земельної ділянки зазначеним свідоцтвом не визначена (а.с.27-31).

Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, була виділена спадкодавцю ОСОБА_5 рішенням виконкому Іршавської селищної ради депутатів трудящих № 30 від 25 березня 1976 р.. Площа виділеної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку становила 0,07 га. Конфігурація цієї земельної ділянки визначена в будівельному паспорті, виданому ОСОБА_5 в 1978 р.. Площа земельної ділянки також зазначена в будівельному паспорті ОСОБА_5 - 0,07 га.

Вказаним рішенням суду зобов`язано ОСОБА_2 відновити стан земельної ділянки ОСОБА_1 шляхом знесення самовільно збудованої огорожі на відрізку довжиною - 8,01 м від АДРЕСА_1 до кута житлового будинку АДРЕСА_2 встановлену на належній на праві користування ОСОБА_1 земельній ділянці, рішення не містить заборони щодо встановлення огорожі між дворогосподарствами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Як встановлено постановою Закарпатського апеляційного суду від 20 травня 2019 р. у справі № 301/2735/18 огорожа на відрізку довжиною 8,01 м від АДРЕСА_1 до кута житлового будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , що була встановлена на належній на праві користування ОСОБА_1 земельній ділянці, знесена та відсутня. Вказана огорожа була знесена ОСОБА_2 20.11.2014.

Судом також встановлено, що між дворогосподарствами позивача та відповідача побудована нова огорожа, яка знаходиться за межами кута житлового будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 .

Конструкція нової огорожі установлена із металічних гофрованих листів, та яка не примикає до кута будинку АДРЕСА_2 , а розташована за межами кута будинку ОСОБА_1 на земельній ділянці, що знаходиться у користуванні ОСОБА_2 , з відступленням вглиб його двору на ширину більш ніж 20 см, внаслідок чого цією огорожею не порушуються права ОСОБА_1 .

Крім того, позивачка ОСОБА_1 в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на висновок судової земельно-технічної експертизи № 18865/15-41 від 24.02.2016 р. в цивільній справі № 301/730/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення меж земельної ділянки, однак відповідно до зазначеного експертного висновку земельна ділянка, котрою користується ОСОБА_1 , має площу 0.0770 га, що на 70 м кв. більше, ніж виділено для забудови. Цим же висновком зксперта встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 містить дані про земельну ділянку площею 0,0857 га іншою конфігурації ніж та, що відводилась під забудову спадкодавцю ОСОБА_5 , та зроблено висновок, про те, що відомості щодо розміру земельної ділянки по АДРЕСА_2 не збігаються з планом забудови земельної ділянки, що свідчить про те, що земельна ділянка не сформована, її межі не установлені.

Згідно Висновку експерта № 0031/2020 від 14.09.2020 року межі земельних ділянок між дворогосподарствами ОСОБА_1 АДРЕСА_2 та ОСОБА_2 м. Іршава, вул. Г.Глюка (Терешкової) 59 встановлені та винесені частково (а.с.179-189).

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1, 2 та ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Як передбачено ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У відповідності до ч.1-3 та ч.5 ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Як вбачається з матеріалів справи, способом захисту порушеного права користування земельною ділянкою позивачем обрано подання позову про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зміни меж суміжних земельних ділянок.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року". Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції №475/97-ВР від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи №2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно з ст.1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. До того ж у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24.06.2003 року Європейський суд з прав людини зробив висновок, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце "непропорційне втручання" у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Позивачка, як на підставу позовних вимог вказує на те, що її права порушені, оскільки відповідач самовільно та без будь-яких правових підстав змінив межі вказаних ділянок, внаслідок чого незаконно захопив частину земельної ділянки, яка належить позивачці на праві користування. При цьому, на підтвердження своїх доводів відносно порушення її прав з боку відповідача суду не надала підтверджуючих її права власності чи права користування правовстановлюючих документів. Крім того, твердження позивачки ОСОБА_1 про порушення її права власності чи користування земельною ділянкою спростовуються Висновком експерта № 0031/2020 від 14.09.2020 року, згідно якого межі земельних ділянок внатурі між дворогосподарствами ОСОБА_1 АДРЕСА_2 та ОСОБА_2 АДРЕСА_3 встановлені та винесені частково, від кута ділянки АДРЕСА_4 до будинку по АДРЕСА_4 - 7,85 м; вздовж будинку огорожа відсутня, її змінює стіна будинку АДРЕСА_2 , довжина цієї ділянки 27,50 м; після цього знову починається огорожа яка йде до кінця ділянки довжина 10,95 м.. Досліджувана огорожа частково перебуває в межах земельної ділянки, межа якої проходить на відстані 0,5 м. з правої сторони від будинку АДРЕСА_4 , оскільки з фасадної сторони вона проходить на відстані 0,25 м, від будинку АДРЕСА_4 , а з дворового фасаду на відстані 0,79 м від будинку АДРЕСА_4 . (а.с.179-189).

Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні позивачкою не доведено факту протиправних дій зі сторони відповідача, оскільки нею не подано доказів на підтвердження позовних вимог, а проведеною судово-земельною експертизою спростовані її вимоги про порушення відповідачем її права власності чи користування земельною ділянкою.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.4, 12,19, 83, 175, 177,184 , 259 , 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 106, 107, 211 Земельного кодексу України, суд,-

Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення стану земельної ділянки шляхом знесення огорожі - відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд Закарпатської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 21 грудня 2020 року.

Суддя : І. А. Даруда