Справа № 306/2290/19
Провадження № 2/306/115/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2020 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Тхір О.А.,

з участю секретаря судового засідання Бродської Х.Я.,

представника позивача - Кішко П.Ю.

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява в залі суду цивільну справу за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно утриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В:

14.11.2019 р. позивач Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Закарпатській області звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 14.03.2018 (набрало законної сили 25.06.2018) позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зауважує, що відповідно до даного рішення наказ начальника Управління ВДФ соціального страхування України у Закарпатській області від 22 грудня 2017 р. № 330-к про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці (п.6 ст. 36 КЗпП України) скасовано, ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника відділення начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників Свалявського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області з 29.12.2017 р., та стягнуто з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період із 29.12.2017 р. по 14.03.2018 р. у розмірі 46 193,00 грн. і 1 000 грн. моральної шкоди, а також рішення суду у частині поновлення на рокоті та стягнення заробітної плати але не більше, ніж за оди місяць допущено до негайного виконання. Зауважує, що в частині негайного виконання рішення Управлінням ВДФ соціального страхування в Закарпатській області добровільно поновлено на посаді відповідача ОСОБА_1 та протягом березня 2018 року нараховано і виплачено йому суму середнього заробітку за один місяць у розмірі 19401 грн. 06 коп., доказом чого слугує витяг із відомостей про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 .

Крім того, зауважує, що на підставі виконавчого листа Свалявського районного суду, виданого 26.07.2018 для примусового виконання рішення суду у зазначеній справі, відповідно до меморіального ордера № 8785918 від 08.08.2018 здійснено безспірне списання з видаткового казначейського рахунку Управління № НОМЕР_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 46193,00 грн. та відповідно до меморіального ордеру від 08.08.2018 № 87859177 1000,00 грн. моральної шкоди.

Таким чином, стверджує, що, оскільки, добровільно сплачені позивачем на виконання рішення суду кошти відповідачці в розмірі 19401 грн. 06 коп. та примусово стягненні з Управління Держказначейством кошти в розмірі 46193 грн. 00 коп. та 1000,00 грн. (всього разом 66594,06 грн.) перевищують на 19401 грн. 06 коп. встановлений судом розмір оплат за вимушений прогул та моральної шкоди, ці кошти вважаються безпідставно набутими відповідачем, оскільки вважає, що відбулося часткове подвійне стягнення коштів з позивача на користь відповідача за одним і тим же рішенням суду. Одночасно стверджує, що відповідач в добровільному порядку безпідставно набуті кошти не повернув, письмової відповіді на передсудову вимогу не надав, тому змушений звернутися до суду за захистом порушених майнових інтересів. У зв`язку з наведеним, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Управління ВДФ соціального страхування України в Закарпатській області безпідставно набуті кошти в розмірі 19 401 грн. 06 коп. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1921 грн. для забезпечення розгляду справи.

Ухвалою від 03 грудня 2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

16.12.2019 р. на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву за вх. № 7961, в якому він просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві відповідач посилається на те, що вимога про стягнення з неї коштів у розмірі 19 401,06 гривень в повному обсязі є необґрунтованою. Зауважує, що зазначена сума є його заробітною платою, і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦПК України не підлягає поверненню в розумінні безпідставно набутих коштів. Крім того, зауважує, що в його діях будь-якої недобросовісності не має, та відсутній умисел на безпідставне збереження майна. Стверджує, що після поновлення на роботі відповідно до рішення суду сума у розмірі 19401,06 грн. на його рахунок не надходила, і в готівковому розрахунку таку від позивача не отримував. Зазначає, що після прийняття рішення Свалявським районним судом 14.03.2018 року з виконавчим листом про примусове стягнення місячного заробітку не звертався, і такий виконавчий лист до виконання не звертав, а він і на даний час знаходиться у нього, що, на думку відповідача, суперечить твердженню позивача про його ( ОСОБА_1 ) недобросовісність. Стверджує, що якщо позивач і провів подвійну виплату, то це відбулося лише з доброї волі позивача.

16.12.2019 року надійшла зустрічна позовна заява від НиткиМ ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, яку ухвалою суду від 20 грудня 2019 року повернуто ОСОБА_1 разом із додатками до неї.

02.01.2020 р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив за вх. № 6. Із зазначеної відповіді слідує, що після ухвалення рішення судом 14.03.2018 р. у справі № 306/143/18, позивач видав наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі і виконав рішення суду у частині негайного виконання оплати середньомісячного заробітку у розмірі 19401,06 гривень. Зазначає що, пред`явлення відповідачем виконавчого листа до Держказначейства на безспірне списання із позивача коштів в розмірі 46193,00 гривень середнього заробітку, свідчить про те він усвідомлено приховав відомості про часткове виконання позивачем рішення суду на суму 19401,06 грн. у березні 2018 р. Оскільки, стверджує, що середній одномісячний заробіток у сумі виплаченій добровільно входить до складу заробітної плати за час вимушеного прогулу, що складає повну суму, присуджену до стягнення судом за час вимушеного прогулу. Таким чином, зауважує, що відповідач двічі отримав суму у розмірі 19401,06 гривень у березні 2018 року, а згодом цю ж суму у складі 46193,00 гривень у порядку примусового виконання рішення суду. Зауважує, що оскільки після поновлення ОСОБА_1 на роботі за рішенням суду згідно з наказом про поновлення на роботі і скасування попереднього наказу по звільнення було скасовано і виплати з вихідної допомоги ОСОБА_1 у сумі 12343,80 грн., то після нарахування у березні 2019 року суми 19401,06 грн. на виконання рішення суду, було утримано суму вихідної допомоги та на рахунок відповідача нараховано різницю у сумі 5681,09 грн. Зауважує, що про право та намір позивача утримати виплачену вихідну допомогу йому було доведено наказом від 15.03.2018 № 60-к/1, з яким він ознайомився під розпис. Крім того, позивач звертає увагу, і на ту обставину, що пред`являючи виконавчий лист до примусового виконання, відповідач, не повідомив держказначейство про отримання ним суми одномісячного заробітку, та звернувся із заявою про стягнення повної суми згідно з рішенням суду, і ця обставина, на думку, позивача свідчить про недобросовісність ОСОБА_1 , та вважає, що ніякої "доброї волі" управління в цьому не має, адже, звернулось з повідомленням до ДКС та намагалось повідомити про те, що частково рішення суду вже виконане. В цьому, на думку позивача, і полягає недобросовісність відповідача при заволодінні коштами позивача, оскільки за одним і тим рішенням суду відбулося «подвійне стягнення», що не допустимо. Вважає, що дії відповідача підпадають під положення ст. 1212 ЦК України, та просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, та відповіді на відзив просив суд позов задовольнити. Додатково зауважив по недобросовісність відповідача при зверненні з виконавчим листом до держказначейства про стягнення повної суми заробітку за час вимушеного прогулу та не повідомлення про ту обставину, що частково йому вже суму оплачено, в розмірі одномісячного заробітку. Зауважив, що управління намагалось повідомити казначейство про часткове виконання рішення суду, однак, таке не було взято до уваги при безспірному списанні коштів з рахунку управління на виконання рішення суду. Крім того, 14.02.2020 року надав суду додаткові письмові пояснення, в яких стверджує про недобросовісність відповідача щодо подвійного отримання суми місячного заробітку згідно з рішенням суду, та вважає, що відповідачу достовірно було відомо, пор те що йому добровільно оплачено суму одномісячного заробітку згідно з рішенням суду в березні 2018 року, про що вказує поведінка відповідача, щодо незгоди з утриманням із виплат вихідної допомоги та оспорювання цього в судовому порядку. В зв`язку з чим представник позивача просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечив обставини на які покликається позивач, зазначивши, що будь-якого умислу чи недобросовісності з його боку не має, чому виникла переплата відповідачу не відомо і його провини в цьому немає. Стверджує , що суми зазначеної в позовній заяві він не отримував, а в березні йому на рахунок надійшло понад п`ять тисяч гривень заробітної плати, про те, що це сума на виконання рішення суду в частині місячного заробітку не знав, окремо виконавчий лист в частині негайного виконання рішення суду до примусового виконання не пред`являв, а подав для примусового виконання виконавчий лист, виданий судом після набрання рішенням суду законної сили. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 працював на посаді заступника начальника відділення начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників Свалявського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області. Наказом управління від 22.12.2017 року №330-к його звільнено з роботи з 29.12.2017 року на підставі п.6ст.36КЗпП України ( у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці),

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 14.03.2018 року позов ОСОБА_1 до Управління про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди задоволено повністю. Зокрема, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділення начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників Свалявського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області з 29 грудня 2017 року та стягнуто на його користь із Управління середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 46193,00 грн. та відшкодування моральної шкоди розміром 1000,00 грн. Цим рішенням суд допустив негайне виконання стягнення середньомісячного заробітку за один місяць вимушеного прогулу, що становить 19401,06 грн., та цю суму у березні 2018 року відповідачу нараховано у добровільному порядку. Із зазначеної суми у березні 2018 року управлінням здійснено утримання суми вихідної допомоги у розмірі 12343,80 грн. (відповідно до наказу № 60-к/1 від 15.03.2018 року), та нараховано на картковий рахунок відповідача різницю (решту) після утримання у сумі 5681,09 грн.

На виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 Управлінням ВДФ соціального страхування України в Закарпатській області видано наказ від 15.03.2018 року № 60-к, згідно з яким 1. скасовано наказ управління від 22.12.2017 р. за № 330-к про звільнення ОСОБА_1 ; 2. поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділення начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників Свалявського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області з 29.12.2017 р.; 3. відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку управління виплатити ОСОБА_1 суму заробітної плати за один місяць; п.п. 3.1 наказано утримати з ОСОБА_1 суму вихідної допомоги, отриманої ним при звільненні у грудні 2017 року згідно наказу управління від 22.12.2017 р. за № 330-к.

У зв`язку з виконанням виконавчого листа Свалявського районного суду Закарпатської області виданого 26.07.2018 року у справі № 306/1438/18 про поновлення на роботі, меморіальним ордером № 87859180 від 08.08.2018 року здійснено безспірне списання з видаткового казначейського рахунку Управління № НОМЕР_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 46193 грн. 00 коп. та меморіальним ордером № 87859177 від 08.08.2018 р. моральної шкоди в розмірі 1000,00 гривень.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Глави 83 Цивільного кодексу України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим, у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до ч. 1ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності рахункової помилки зі сторони платника; недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Зазначене узгоджується з правовими висновками зробленими Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, а також в постанові від 16 січня 2019 року (справа № 753/15556/15-ц).

Подібні висновки щодо застосування статті 1215 ЦК України викладені у: постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року (справа 6-91цс14), від 22 січня 2014 року (справа 6-151цс13), постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року справа №517/186,17, від 28 березня 2018 року, справа №173/166/17, від 03 травня 2018 року справа №473/2859/17, а також в постанові від 16 січня 2019 року (справа № 753/15556/15-ц).

Відповідно до повідомлення про здійснене безспірне списання коштів з рахунків боржника від 09.08.2018 року за № 07.3-08/40-2481 Головне управління державної казначейської служби України у Закарпатській області керуючись Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року за № 845 (далі Порядок), повідомило позивача про повне виконання 09.08.2018 року безспірного списання коштів з рахунку управління № НОМЕР_1 суму заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 46193,00 грн. згідно з меморіальним ордером № 87859180 від 08.08.2018 року на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до повідомлення про виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника від 061.08.2018 року за № 07.2-08/38-2433 (арк.. 66) Головне управління державної казначейської служби України у Закарпатській області, керуючись Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року за № 845 (далі Порядок), розглянувши виконавчий лист Свалявського районного суду Закарпатської області, виданий 26.07.2018 р. у справі № 306/143/18 про стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 , середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 46193,00 грн. та 1000,00 грн. моральної шкоди, повідомило позивача про те, що безспірне списання буде здійснюватись з відповідних рахунків боржника.

Пункт 2 Порядку № 845, передбачає, безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Відповідно до п.5 Порядку № 845, під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право:

1) повідомляти органу, який видав виконавчий документ, про наявність обставин, що ускладнюють чи унеможливлюють його виконання, у спосіб і порядку, які визначені таким документом, крім випадків виконання рішень про стягнення коштів за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів;

2) звертатися у передбачених законом випадках до органу, який видав виконавчий документ, щодо роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання;

3) безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію;

4) вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів та за результатами їх виконання;

5) застосовувати заходи впливу до боржників у разі виявлення фактів порушення бюджетного законодавства у процесі або за результатами виконання виконавчих документів, повідомляти про такі порушення органам Держфінінспекції;

6) відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком;

7) вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Із повідомлення про виконання безспірного списання коштів з рахунку боржника від 06.08.2018 встановлено, що Головне управління державної казначейської служби України у Закарпатській області відповідно до п. 28 Порядку встановило позивачу строк до 10.08.2018 р. для надання інформації пов`язаної з виконанням рішенням про стягнення коштів. (арк. 66).

Пунктом 28 Порядку передбачено, що орган Казначейства протягом трьох робочих днів після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету (коди тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) та економічної класифікації видатків бюджету і рахунки боржника, з яких проводиться безспірне списання коштів.

З дня визначення таких кодів та рахунків орган Казначейства повідомляє боржникові про здійснення безспірного списання коштів з його рахунків.

У повідомленні також зазначаються строк подання боржником інформації, пов`язаної з виконанням рішення про стягнення коштів, який не може перевищувати п`яти робочих днів з дати надходження повідомлення, та відомості про не проведення органом Казначейства платежів за платіжними дорученнями боржника.

Матеріалами справи встановлено, що перед проведенням списання коштів з рахунків, уповноважений орган (державного казначейства) попереджав боржника про його проведення письмово та встановлював строк на надання інформації щодо виконання рішення суду.

Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що представник позивача повідомляв про те, що стороною позивача була надана інформація до Головного управління державної казначейської служби України у Закарпатській області, яка пов`язана із виконанням рішенням суду про стягнення коштів, в зв`язку з чим надав додаткові пояснення 14.02.20120 та додатки копії до нього копію листа адресованого ГУДКС України у Закарпатській області від 08.08.2018 року № 05-09-82 про здійснені виплати ОСОБА_1 відповідно до рішення суду та пор визнання суми виплати за час вимушеного прогулу 46193,00 грн. за мінусом нарахованого та виплаченого середньомісячного заробітку (тобто 26791,94) та 1000,00 грн. моральної шкоди, проте не надав доказ для підтвердження зазначеної обставини, зокрема, докази на підтвердження того, що до 10.08.2018 року зазначений лист із підтверджуючими документами про здійснені виплати ОСОБА_1 надіслано до Казначейства в строк до 10.08.2018 р. та чи отримано адресатом даний лист.

Відповідач дані обставини заперечує, та вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження надіслання такого листа на адресу ДКС України у Закарпатській області. Про причини неподання зазначеного документу як доказу до матеріалів справи представник позивача не зміг пояснити, крім того посилався на ту обставину, що керівник управління спілкувався з представником казначейства та усно повідомляв про обставини часткового виконання рішення суду, однак, вважає, що ці обставини казначейство не може врахувати при примусовому виконання рішення суду про стягнення сум без відповідної заяви стягувача, який подав виконавчий лист для виконання на повну суму.

Судом з`ясовано, що доводи позивача, про те, відповідач, при подачі виконавчого листа до Держказначейства, усвідомлено приховав відомості про часткове виконання позивачем рішення суду на суму 19401,06 грн. у березні 2018 р., тобто, за 3 місяці до дати звернення до Держказначейства із заявою про безспірне списання коштів в сумі 46193,00 грн. є необґрунтованими те не підтвердженими належними доказами, а лише ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, у матеріалах справи не міститься доказів, про те що позивач належним чином і відповідно до п. 28 Порядку в строк до 10.08.2018 р. надав до Казначейства необхідну інформацію пов`язану із виконанням рішення про стягнення коштів. Доказів про набуття відповідачем 19401,06 грн. у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, крім того, позивач на такі обставини не посилається.

Жодних доказів того, що саме сума 46193, 00 грн., без врахування уже сплачених коштів в розмірі 19401.06 грн. підлягала стягненню в порядку безспірного списання коштів з рахунку, суду не було надано та не встановлено при розгляді справи.

Крім того, з досліджених в судовому засіданні повідомлень від ГУ ДКС України у Закарпатській області вбачається, що позивачу було відомо саме про безспірне списання саме такої суми 46193,00 грн. в повному обсязі ще в серпні 2018 року, після даного списання коштів позивач жодним чином не оспорював зазначену суму та не вживав жодних заходів для усунення даної обставини, а лише після проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Управління ВДФСС України в Закарпатській області ревізорами виявлено дані обставини та надіслано лист про усунення виявлених порушень 07.08.2019 року (через рік після виникнення обставин), управління почало вживати заходи щодо усунення таких порушень, в тому числі і щодо подвійного виконання рішень судів. А відтак, суд доходить висновку, що виплата коштів в розмірі 19401,06 грн., що включаються до суми 46193,00 грн., згідно виконавчого листа від 26.07.2018 року відбулась добровільно, доказів того, що позивач не мав можливості належним чином повідомити ГУ ДКС України у Закарпатській області про вже виплачені суми надано не було.

Посилання позивача на недобросовісність відповідача, яка виразилась в неповідомленні Управління Казначейства про отриману суму коштів, суд оцінює критично і до уваги не бере, оскільки такого обов`язку особи Закон не передбачає. Більше того, як стверджує представник позивача, що таке повідомлення органів казначейства було здійснено позивачем і усно і письмово (доказів про отримання таких повідомлень казначейством позивач не надав)

В той же час, стороною позивача в судовому засіданні не було надано жодних відомостей, що підтверджують той факт, що при нарахуванні позивачем коштів була допущена рахункова помилка, як і не надано відомостей допущення відповідачем будь-яких порушень чи зловживань які призвели до виникнення переплати.

Недобросовісність набувача у даному випадку судом не встановлена, як і не встановлено помилки у численні.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 коштів у розмірі 19401,06 грн., зазначена сума, поверненню не підлягає.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст. ст.4,12,13,51,77,81,89,141, 259,263-265,268 ЦПК України, ст. ст.1212, 1215 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно утриманих коштів,-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Відомості про учасників справи:

Найменування позивача: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області, адреса 88018, м. Ужгород, вул. Перемоги 92Б, 1.

Ім`я відповідача: ОСОБА_1 , мешканець АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2

Суддя Свалявського районного суду

Закарпатської області О.А.Тхір

Рішення в повному обсязі складено та підписано 16.03.2020 року.