КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5482/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 14 січня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

встановив:

26.05.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 26.10.2007 року в сумі 159782,33 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1412156,23 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 кв.м. та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.10.2007 року приватним нотаріусом КМНО Прокудіною Л.Д. за реєстровим №1823, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 115000,00 доларів США, який зобов`язалась повернути у повному обсязі в строк до 26.10.2037 року або достроково зі сплатою 12,9% річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , 2.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

Зазначив, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору споживчого кредиту у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в сумі 159782,33 доларів США.

Позивач, як новий кредитор та іпотекодержатель має право вимагати виконання зобов`язання на свою користь та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.п. 4.1.1 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

У зв`язку з тим, що відповідач порушила умови кредитного договору №0 від 26.10.2007 року, просив позов задовольнити.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 14 січня 2020 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 26.10.2007 року в сумі 159782,33 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1412156,23 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 кв.м. та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.10.2007 року приватним нотаріусом КМНО Прокудіною Л.Д. за реєстровим №1823, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк», , місцезнаходження якого за адресою: м. Київ, вул. Щорса, 36 корп. Б судовий збір в сумі 3654,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просила рішення скасувати та в задоволенни позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що суд залишив поза увагою та не надав належної правової оцінки тому, що в поданій відповідачем заяві про застосування позовної давності від 14.01.2020 року, вказано було про те, що 29.10.2010 року ПАТ «УкрСиббанк» вже звертався до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно суми боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26.10.2007р. в розмірі 122517,94 доларів США.

29.10.2010 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва було відкрито провадження у справі №2-17530/10 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, первісний кредитор та іпотекодержатель - ПАТ «УкрСиббанк», ще 29.10.2010 року року звертався до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зміну кредитних умов і дострокового стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно суми боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26.10.2007р. в розмірі 122517,94 доларів США.

При цьому сторони кредитним договором передбачили, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 32 (тридцять два) календарних днів з дати одержання відповідної вимоги (пункти 6.1.2, 6.2 Договору), але в матеріалах справи відсутня вимога Банку про дострокове повернення кредиту.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.04.2012 позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без розгляду.

Таким чином, ПАТ «УкрСиббанк» пред`явивши позов про дострокове стягнення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в у кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, а з огляду на відсутність такої вимоги в матеріалах справи, з 29.10.2010 року, тобто дати ухвали Шевченківського районного суду м. Києва про відкриття провадження у справі №2-17530/10 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно суми боргу за договором про надання, споживчого кредиту № 0 від 26.10.2007р. в розмірі 122517,94 доларів США.

Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення строку позовної давності, тому початок перебігу трьохрічного строку позовної давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у даній справі слід відраховувати з 29.10.2010 року по 29.10.2013 року, в зв`язку з чим вже 24.05.2014 року позивач звернувся до суду поза межами строків позовної давності.

Крім цього, суд не перевірив суму заборгованості, оскільки в порушення вимог ст.. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, до позовної заяви позивач надав лише графік погашення кредиту, виписку по кредитному договору та довідку від 21.02.2014 року, які є належними та недопустимими докази.

При цьому, як вбачається з довідки ПАТ «Дельта Банк» від 21.02.2014 та розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитним договором №1 від 26.10.2007 року становить 159782,33 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1412156,23 грн., яка складається з: 108927,65 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 962702,57 грн. - заборгованість за кредитом; 50854,68 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 449453,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості за кредитом станом на 15.09.210р. та позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк», які були додані до заяви про застосування строків позовної давності у даній справі, заборгованості за кредитом станом на 15.09.210р. становила: 108927,65 доларів США - заборгованість за кредитом; 12394.20 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 498.89 доларів СТІТА - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 697.20 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

Таким чином, позивач просить стягнути проценти та пеню, які нараховані після 29.10.2010

року, тобто пред`явлення позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно суми боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 26.10.2007р. в розмірі 122517,94 доларів США щодо стягнення яких минув передбачений законом строк позовної давності.

Відзив не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом першої інстанції становлено, що ПАТ «УкрСиббанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків АКІБ «УкрСиббанк».

26.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 115000,00 доларів США, який зобов`язалась повернути у повному обсязі в строк до 26.10.2037 року або достроково зі сплатою 12,9% річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , 2.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 26.10.2007 року приватним нотаріусом КМНО округу Прокудіною Л.Д. за реєстровим №1823.

Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано банком у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору споживчого кредиту №0 від 26.10.2007 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в сумі 159782,33 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1412156,23 грн., яка складається з: 108927,65 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 962702,57 грн. - заборгованість за кредитом; 50854,68 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 449453,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

ПАТ «Дельта Банк», як новий кредитор та іпотекодержатель має право вимагати від відповідача виконання зобов`язання на свою користь та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Встановлено, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання - не сплачує проценти за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту відповідно до встановленого графіку.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог законодавства ПАТ «Дельта Банк» 13.03.2014 року було направлено на адресу відповідача письмову вимогу про виконання зобов`язання, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, про виселення мешканців (у зв`язку із зверненням стягнення) та вимогу про направлення іпотекодержателю усієї наявної документації на предмет іпотеки разом з ключами.

Однак, вказана вимога була залишена відповідачем ОСОБА_1 без уваги.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.п. 4.1.1 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третьої особі. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюється законом.

Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 592 ЦК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, у разі: передання застоводавцем предмета застави іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним; порушення заставодавцем правил про зміну предмета застави; витрати предмета застави за обставин, за які заставодержатель не відповідає, якщо заставодавець не замінив або не відновив предмет застави. Заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, звернути стягнення на предмет застави: у разі порушення заставодавцем правил про наступну заставу; у разі порушення заставодавцем правил розпорядження предметом застави; в інших випадках, встановлених договором.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулюванняна на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Способами задоволення вимог іпотекодержателяпід час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 закону, не передбачили.

На підставі вищевикладеного суд дійшов до висновку про задоволення позову і звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 15,9 кв.м. та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.10.2007 року приватним нотаріусом КМНО Прокудіною Л.Д. за реєстровим №1823, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження.

Слід зазначити, що кошти, які будуть стягнуті у разі звернення стягнення на предмет іпотеки будуть зараховані в рахунок погашення заборгованості за основним договором, що унеможливить подвійне стягнення.

Що стосується заяви представника відповідача про те, що ПАТ «Дельта Банк» пропущено строк звернення до суду, суд зазначив наступне.

В обґрунтування доводів про застосування строку позовної давності представник відповідача посилався на те, що право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникає в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, а з огляду на відсутність такої вимоги в матеріалах справи, 15.10.2010 року, з моменту пред`явлення позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно суми боргу за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 122517,94 доларів США.

У даній справі, позивач подав позов до іпотекодавця після спливу трьох років, оскільки починаючи від дати звернення ПАТ «УкрСиббанк» (в даному випадку з 15.10.2010 року) до суду з зазначеним позовом, трьохрічний строк сплинув 15.10.2013 року, проте до суду звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 26.06.2014 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Однак, суд не погодився з такими доводами представника відповідачавиходячи з того, що ПАТ «Дельта Банк» 13.03.2014 року направив на адресу ОСОБА_1 вимогу-повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобов`язання у тридцяти денний строк та вимогу про добровільне звільнення приміщення, передачу ключів та документації.

Тобто, відповідач ОСОБА_1 зобов`язана була погасити заборгованість у тридцяти денний строк, однак зазначеного виконано не було.

Строк звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки розпочався у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі з 13.03.2014 року та закінчувався 13.03.2017 року.

В свою чергу позивач звернувся до суду 26.05.2014 року, тобто в межах строку позовної давності, а тому доводи представника відповідача про застосування строку позовної давності є надуманими та необґрунтованими.

Однак, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону з наступних підстав.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19 зроблено висновок проте, що залишення судом позовної заяви без розгляду (внаслідок звернення із заявою про залишення позову без розгляду, неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, недотримання процесуальних вимог щодо змісту та форми заяви, тощо), не дає підстав вважати, що таке звернення може впливати на позовну давність за відповідним зобов`язанням і призводить до нового початку її перебігу.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає, що навіть дотримання вимог частини другої статті 264 Цивільного кодексу України щодо підстав переривання, не може автоматично вказувати на новий початок перебігу позовної давності якщо відповідний позов було залишено без розгляду.

Таким чином в цій частині доводи апеляційної скарги про те, що початок перебігу трьохрічного строку позовної давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у даній справі слід відраховувати з 29.10.2010 року тобто з моменту пред`явлення ПАТ «УкрСиббанк» позову, по 29.10.2013 року, в зв`язку з чим вже 24.05.2014 року позивач звернувся до суду поза межами строків позовної давності, не грунтується на вимогах закону, оскільки ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.04.2012 року позовну заяву ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без розгляду і це не може автоматично вказувати на новий початок перебігу позовної давності, в зв`язку з чим такі доводи відхиляються апеляційним судом, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині не має.

При цьому рішення суду першої інстанції в частині передбаченого Законом України «Про іпотеку» права позивача на звернення стягнення на предмет іпетеки та застосованих судом норм матеріального права, які регулюють питання звернення стягнення на предмет іпотеки, не оскаржується, тому відповідно до ст. 367 ЦПК України вказані обставини не є предметом апеляційного перегляду, тому рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає залишенню без змін.

Проте, суд першої інстанції належним чином не перевірив суму заборгованості, в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 6.1. 6.1.2, 6.2 кредитного договору передбачено право кредитодавця вимагати дострокового виконання зобов`язань і таке настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 32 календарних днів з дати одержання відповідної вимоги.

Встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» звертався до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі заборгованості за кредитом станом на 15.09.2010р., яка становила: 108927,65 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 12394.20 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 498.89 доларів США - пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 697.20 доларів США - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

Відповідно до вимог п. 6.1. 6.1.2, 6.2 кредитного договору вимоги про дострокове виконання зобов`язань боржнику ПАТ «УкрСиббанк» не направляв.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року N254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами.

Звертаючись до суду з цим позовом, на підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду довідку ПАТ «Дельта Банк» від 21.02.2014 рокута розрахунок заборгованості, графік платежів, сукупної вартості кредиту, який є невідємною частиною договору, виписку по картоквому рахунку боржника (Т.1, а.с.46-52)і визначив, що заборгованість за кредитним договором №1 від 26.10.2007 року становить 159782,33 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1412156,23 грн., яка складається з: 108927,65 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 962702,57 грн. - заборгованість за кредитом; 50854,68 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 449453,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Виписку по картковому рахунку відповідача позивач суду надав за період з 26.10.2007 року по 19.12.2011 року (1 Т а.с. 46-52), якою підтверджується заборгованість по тілу кредиту у розмірі 108927,65 доларів США. Відомостей щодо процентів дана виписка не містить.

Згідно графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту станом на 15.09.2010 року за період 10.2007 року по 09.2010 року за цей період боржнику нараховано щомісячні платежі процентів за користування кредитом на загальну суму 40827,16 доларів США, але пред`явлено до стягнення ПАТ «УкрСиббанк» всього 12394.20 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, що свідчить про часткове погашення боржником за процентам за користування кредитом 40827,16 - 12394.20 = 28432,96 доларів США.

Вказана сума заборгованості станом на 15.09.2010р. пред`явлена у суді ПАТ «УкрСиббанк» не заперечувалась боржником у розмірі заборгованості за тілом кредиту 108927,65 доларів США та 12394.20 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом.

Звертаючись до суду з цим позовом, на підтвердження розміру заборгованості ПАТ «Дельта Банк» подав до суду довідку від 21.02.2014 та розрахунок заборгованості, графік платежів, сукупної вартості кредиту, який є невідємною частиною договору,виписку по картоковому рахунку боржника і визначив, що заборгованість за кредитним договором №1 від 26.10.2007 року становить 159782,33 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1412156,23 грн., яка складається з: 108927,65 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 962702,57 грн. - заборгованість за кредитом; 50854,68 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 449453,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

З викладного вбачається, що пред`явлана та сама сума заборгованості за тіло кредиту в розмірі 108927,65 доларів США, що визнається боржником, підтверджується випискою по особовому рахунку боржника. А також пред`явлена і 50854,68 доларів США процентів за користування кредитом станом на 21.02.2014 року.

Вимогу про дострокове повернення кредиту позивач направив боржнику 13.03.2014 року, але заборгованість визначив станом на 21.02.2014 року.

Із позовом позивач звернувся 24.05.2014 року (Конверт 1Т а.с. 105) і заборгованість у позові визначена станом на 21.02.2014 року.

У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Згідно графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту за щомісячним табелем заборгованість по процентах у період з 02.2011 року по 21.02.2014 року за цей період боржнику нараховано щомісячні платежі процентів за користування кредитом на загальну суму 35787,82 долларів США.

Таким чином звернувшись до суду із позовом 24.05.2014 року, в якому заборгованість визначена станом на 21.02.2014 року із зміною умов кредитного договору з березня 2014 року, у межах встановленого трирічного строку позовної давності для звернення до суду заборгованість по процентах є сума в розмірі 35787, 82 доларів США.

Отже доводи апеляційної скарги в цій частині про застосування строку позовної давності підлягають задоволенню.

У встановленому законодавством порядку відповідач вказану нараховану суму процентів у межах встановленого трирічного строку позовної давності не спростував, свого контррозрахунку не надав.

За таких обставин звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає в рахунок заборгованості за кредитним договором в розмірі 108927,65 доларів США за тілом кредиту та 35787, 82 доларів СШАпроцентів за користування кредитом.

В іншій частині доводи апеляційної скарги щодо неправильності нарахування процентів після припинення кредитних зобов`язань та пені є безпідставні, оскільки таких вимог банком не заявлялось.

Враховуючи викладене, рішення суду в частині визначеної заборгованості по процентам за користування кредитом в рахунок якої звернуто стягнення , підлягає зміні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 378, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 14 січня 2020 року в частині звернення стягнення на предемет іпотеки в рахунок погашення заборгваності по процентам за користування кредитом в розмірі 50854,68 долларів США-змінити.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 26.10.2007 року в сумі 144 715, 47 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1 277 837.60 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 кв.м. та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.10.2007 року приватним нотаріусом КМНО Прокудіною Л.Д. за реєстровим №1823, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді А.С.Сержанюк

Є.М. Суханова