Провадження № 2/761/2134/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Гриб Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 у власних інтересах та як законного представника, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Umair, Українські середземноморські авіалінії» про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивачі просять: стягнути з відповідача на відшкодування завданої шкоди на користь:

ОСОБА_1 - 1131 СПЗ, що станом на 03.09.2019 року становить 38 964,22 грн.,

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_2 - 1131 СПЗ, що станом на 03.09.2019 року становить 38 964,22 грн.,

ОСОБА_3 - 1131 СПЗ, що станом на 03.09.2019 року становить 38 964,22 грн.,

ОСОБА_4 - 1131 СПЗ, що станом на 03.09.2019 року становить 38 964,22 грн.

Вимоги обгрунтовані тим, що 15.09.2017 року позивачі поверталися з Бейруту до м.Києва, використовуючи послуги відповідача. Під час перельоту рейсом UF202 був загублений багаж позивачів - вагою 28 кг з особистими речами.

Як зазначають позивачі, по прибуттю до аеропорту працівниками була складена РІR. Також неодноразово були розмови в телефонному режимі з представниками відповідача щодо втраченого багажу.

12.10.2017 року, коли багаж уже вважався втраченим, позивачі звернулись до відповідача з претензією про сплату компенсації у відповідності до чинного законодавства та лише 25.04.2018 року позивач отримала повідомлення про прийняте рішення щодо виплати компенсації в розмірі 5 000,00 грн.

Позивачі не погоджуються із визначеною до сплати сумою, тому звернулися до суду з цим позовом.

03.12.2019 року до суду надійшов відзив на заявлені вимоги в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що підставою звернення до суду стала втрата багажу на рейсі НОМЕР_1 який виконувався відповідачем сполученням Бейрут-Київ. Як зазначає представник, Property Irregularity Report (PIR) помилково був складений на ім`я ОСОБА_1 так як із списку пасажирів та багажу, зареєстрованих на борту повітряного судна, вбачається, що лише на ім`я ОСОБА_4 було зареєстровано 5 багажних місць - 58 кг, а на ім`я інших позивачів не було зареєстровано багажу. Отже в даному випадку претензії щодо втрати багажу могла заявляти саме ОСОБА_4 . Знаходження особистих речей кожного з позивачів у багажу не надає їм право висувати претензії про отримання відшкодування. Діючим законодавством передбачено, що ліміт відповідальності повітряного перевізника за шкоду, заподіяну багажу позивача є обмеженою та не може перевищувати розміру фактичних і реально доведених збитків та не може бути меншим ніж еквівалент 20 доларам США за 1 кілограм втраченої ваги багажу та не більшим ніж 1131 СПЗ на день здійснення польоту. Позивачами не надано доказів того, що в багажі знаходились речі, які начеб-то були втрачені та вартості цих речей, що підтверджують фактично понесені збитки.

03.12.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивачі зазначають, що на момент здійснення перельоту ОСОБА_4 була неповнолітньою та їм не відомо, чому весь багаж був зареєстрований на неї. Також позивачі зазначають, що у відповідності до чинного законодавства саме кожному із позивачів має бути сплачено відшкодування.

В судове засідання сторони не з`явились. Позивачі звернулись до суду із заявою про слухання справи у їх відсутність та просили заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вивчивши матеріали позовної заяви, врахувавши заяви сторін по суті, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами був укладений договір перевезення, що підтверджується електронним квитком.

Згідно із електронним квитком були придбані квитки на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на рейс НОМЕР_2 , який мав відбутися 29.08.2017 року Київ-Бейрут та рейс UF202 - 15.09.2017 року Бейрут-Київ.

Суду не надано копії документів щодо реєстрації багажу.

В той же час як зазначив представник відповідача, багаж був зареєстрований за ОСОБА_4 .

15.09.2017 року ОСОБА_1 від власного імені оформила Property Irregularity Report (PIR) - про втрату валізи темно синього кольору із особистими речами.

12.10.2017 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із претензією про відшкодування збитку в зв`язку із втратою багажу (валізи темно-синього кольору) 15.09.2017 року при здійсненні перельоту рейсом UF202 Бейрут-Київ.

06.11.2017 року до поданої 12.10.2017 року претензії ОСОБА_1 подала РІR та роздруківку електронного квитка.

Електронним листом від 25.04.2018 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про прийняте рішення щодо виплати 5 000,00 грн. відшкодування та просили надати згоду на їх виплату.

Суду не було надано доказів чи надала позивач згоду на отримання зазначеної суми та чи надавала реквізити банківської картки для її перерахунку.

Частиною 1 статті 908 ЦК України визначено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

У відповідності до ч.2 статті 908 ЦК України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з положеннями статті 910 ЦК України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення.

Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів) (ч.2 ст.910 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ч.2 ст.924 ЦК України).

Правила повітряних перевезень затверджені наказом Мінтрансу від 23.04.2010 року №216в Главі 3 передбачають, що пасажир має право заявити цінність свого зареєстрованого багажу.

Цінність зареєстрованого багажу заявляється для кожного місця багажу окремо. У разі заявлення цінності багажу пасажир повинен сплатити встановлений перевізником тариф.

Для підтвердження оплати перевезення багажу із заявленою цінністю перевізник або уповноважений агент з продажу повинен видати ордер різних зборів або квитанцію про оплату наднормового багажу, в якій зазначаються пункти, між якими пасажир заявив перевезення із заявленою цінністю.

Умови прийняття до перевезення багажу із заявленою цінністю та вартість такої послуги встановлюються перевізником. У разі втрати такого багажу відповідальність перевізника обмежується його заявленою цінністю, крім випадків, коли перевізник доведе, що сума, яку вимагає пасажир, перевищує дійсну зацікавленість пасажира в доставці багажу.

Розділом XХVII зазначених правил визначена відповідальність перевізника та розмір компенсації за заподіяну шкоду, зокрема глава 1 визначає розмір такої шкоди за пошкодження багажу.

За п.2,перевізник відповідає за шкоду, заподіяну в разі знищення, утрати або пошкодження зареєстрованого багажу, лише за умови, що випадок, який став причиною знищення, утрати або пошкодження багажу, мав місце на борту повітряного судна або тоді, коли перевізник був відповідальним за збереження зареєстрованого багажу, однак перевізник не відповідає за пошкодження багажу внаслідок його дефекту, якостей чи вад.

Згідно з п.3,якщо перевізник визнає втрату зареєстрованого багажу або якщо зареєстрований багаж не прибув протягом 21 дня з дати, коли він повинен був прибути, пасажир може пред`явити перевізнику вимоги, що випливають з договору перевезення.

Глава 5 Розділу ХХУІІ зазначених правил визначає межі відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок затримки.

Зокрема, згідно з п.2, відповідальність перевізника у випадку знищення, втрати, пошкодження або затримки в перевезенні зареєстрованого багажу обмежується сумою 1131 СПЗ (за мінімальну норму безкоштовного перевезення багажу, встановлену уповноваженим органом з питань цивільної авіації) стосовно кожного пасажира.

В той же час згідно з п.3 зазначеної глави,відповідальність перевізника у разі перевезення багажу із заявленою цінністю визначається сумою заявленої цінності багажу.

Пункт 1 глави 1 розділуХХVIII зазначених Правил визначає, що будь-який позов щодо відповідальності перевізника стосовно заподіяної шкоди при перевезенні може бути поданий відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені Монреальською конвенцією та чинним законодавством України, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їх відповідних прав.

Загальна сума відшкодування, яка може бути одержана від фактичного перевізника, який здійснював перевезення, від перевізника за договором та від його працівників і агентів з продажу та/або обслуговування, які діяли в межах своїх обов`язків, не може перевищувати максимального відшкодування, яке на підставі цих Правил може бути стягнуто з перевізника за договором або з фактичного перевізника, при цьому жодна із зазначених сторін не відповідає в розмірі, більшому, ніж межа відшкодування, що застосовується до цієї особи (п.2).

Пункт 5 глави 3 розділу 28 зазначених правил передбачає, що відповідальність перевізника щодо знищеного або втраченого багажу обмежується сумою, зазначеною у пункті 2 глави 5 розділу XXVII цих Правил.

В той же час Конвенція про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень, яка підписана 28.05.1999 року та для України набрала чинність 06.05.2009 року (Монреальська конвенція) згідно із статтею 1 застосовується до будь-якого міжнародного перевезення пасажирів, багажу або вантажу, яке здійснюється повітряним судном за винагороду.

Стаття 29 Конвенції передбачає, що під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв`язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їхніх відповідних прав. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню.

Отже, як встановлено в судовому засіданні, відповідач дійсно визнав, що багаж втрачено та розглянувши претензію ОСОБА_1 прийняв рішення про виплату 5 000,00 грн. Позивач в позовній заяві не обгрунтувала чому вона не згодна із сумою яка визначена перевізником як компенсаціявтраченого багажу. В той же час позивач не надала суду доказів, що дійсно в багажу були речі про які зазначено в позовній заяві та не надано доказів їх вартості, тобто суд позбавлений можливості встановити фактичну шкоду, спричинену позивачу. Крім того, позивач не скористалась своїм правом та не заявила про цінність багажу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні так як позивачем не доведено розміру фактичних збитків, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не грунтуються на вимогах діючого законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,77-81, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 у власних інтересах та як законного представника, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Umair, Українські середземноморські авіалінії» про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 06 жовтня 2020 року

Суддя: Н.Г. Притула