УХВАЛА

про повернення позовної заяви

19 березня 2020 року м. Мукачево Справа №303/1027/20

2/303/828/20

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1

до відповідач державний реєстратор речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Центру надання адміністративних послуг при виконавчому комітеті Мукачівської міської ради

про надання будинку статусу окремого будинку з присвоєнням окремого «міліцейського» номеру,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про надання будинку статусу окремого будинку з присвоєнням окремого «міліцейського» номеру.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 березня 2020 року позовну заяву було залишено без руху на підставі частини першої ст.1 85 Цивільного процесуального кодексу України для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Відповідно до частини третьої статті 185 Цивільного процесуального кодексу України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку (ст. 126 Цивільного процесуального кодексу України).

17 березня 2020 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про виправлення недоліків, в якій остання зазначила про понесені судові витрати, адресу відповідача та про наявність оригіналів всіх пред`явлених документів.

Поряд з цим, слід констатувати, що зазначені в ухвалі суду від 03.03.2020 недоліки позивачем усуненні лише частково.

Крім того, суд зазначає, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

При цьому, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина 1 статті 44 Цивільного процесуального кодексу України).

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти форму умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних з наслідками, до яких вони можуть призвести; використанні наданих прав всупереч їхньому призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження; перешкоджанні діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ; необґрунтованому перевантаженні роботи суду.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Механізм зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснює процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на юридичні факти, з якими закон пов`язує настання певних наслідків. Незважаючи на те, що такі дії мають повністю штучний характер, тобто не підкріплюються фактами об`єктивної дійсності, певні правові наслідки, які вигідні особі, все ж таки можуть існувати.

Відповідно до пункту 3 частини другої вказаної статті залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Так, звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 вказала на те, що у зв`язку із різною «нумерацією» будинку вона не має можливості оформити земельну ділянку.

Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу щодо звернення до виконавчого комітету Мукачівської міської ради відносно позасудового врегулювання зазначених нею в позові суперечностей та отримання відмови з цього питання тощо, щоб свідчило про фактичну наявність ситуації, пов`язаної з порушенням, невизнанням та оспоренням прав ОСОБА_2 з боку відповідача.

У поданій на розгляд суду заяві, позивач у хронологічній послідовності наводить обставини щодо отримання нею у власність нерухомого майна, без жодного послання на фактичні данні, які б свідчили про наявність перешкод у врегулюванні ситуації пов`язаної із номером належного їй будинку.

Не містять таких даних і додані до позовної заяви документи.

Вищенаведене, свідчить про подання ОСОБА_1 позову за відсутності предмета спору.

По відношенню до цього слід зазначити, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (п. 5 частини п`ятої ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України).

Отже, з огляду на відсутність доказів щодо виконання позивачем у повному обсязі вимог ухвали суду від 3 березня 2020 року у передбачений процесуальним законом строк, наявності в діях позивача ознак зловживання процесуальними правами та необхідність процесуального реагування на подану позивачем позовну заяву, а також враховуючи вимоги ст.ст. 44, 185 Цивільного процесуального кодексу України, позовна заява, вважається неподаною та повертається позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 185, 260 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву повернути позивачу.

2. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Кость