Провадження № 2/752/447/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.09.2020 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Медведєвої К.І.,

представника позивача Панасюк Н.К.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

в с т а н о в и в:

12.09.2017 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у сумі 3808,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка перебуває на обліку в Правобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до заяви відповідачки їй було додатково встановлено підвищення пенсії з 01.03.2011року, відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

Вказана норма Закону встановлює громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, підвищення призначеної пенсії на 50 процентів, а членам їх сімей, яких примусово було переселено - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008року №654 передбачено, що з 01.09.2008 року громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 грн., а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 грн.

Листом Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України № 12422/1 від 03.11.2016 року, було повідомлено про наслідки звернення чоловіка відповідачки до народного депутата України ОСОБА_2 щодо встановлення їй підвищення до пенсії, з якого вбачається, що батько відповідачки - ОСОБА_3 в 1933 році був виселений та перебував на обліку на спец поселенні по 06.03.1952 року. Відповідач народилася у спецпоселені, а не була примусово переселена, тому підстави для встановлення підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» - відсутні.

В зв`язку з цим, з 10.12.2016 року матеріали пенсійної справи були приведені у відповідність.

Управлінням з координації та контролю за виплатою пенсії головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №955 від 19.12.2016 року було повідомлено, що за період з 01.03.2011 по 31.12.2016 року у відповідача виникла передплата надбавки до пенсії в сумі 3808,00 грн.

Листами № 50 від 05.01.2017 та № 230/03/0-85 від 02.02.2017 року відповідача було повідомлено про наявність факту переплати пенсії та запропоновано повернути переплату у добровільному порядку, однак надмірно сплачені кошти нею не були повернуті.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов повністю, просила його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на те, що її вини в переплаті пенсії немає та її статус підтверджено відповідними довідками. В своїх поясненях посилається, що Довідка №29-228/62-08 від 19.09.2010року видана Комісією з питань поновлення прав реабілітованих Київської міської ради, підтверджує її право на пільги, передбачені законодавством України для осіб, реабілітованих відповідно до ст.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Вказана довідка є чинною, ніким не скасованою, на її підставі було нараховано надбавки до пенсійного забезпечення. Крім того, зазначила, що на її звернення Комісією з питань поновлення прав реабілітованих Київської міської ради від 13.03.2018 року, було підтверджено дійсність Рішення Комісії Київради з питань поновлення прав реабілітованих від 17.09.2010 про право на пільги передбачені особам реабілітованим за ст.3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачка перебувала на обліку в Правобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві» №203 від 29.03.2017 року затверджено перелік територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізуються шляхом злиття, а саме: (серед інших) Правобережне об`єднання управління Пенсійного фонду України в м.Києві реорганізоване шляхом злиття та створено нову юридичну особу - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

(а.с.63-66)

З 01.03.2011року по 31.12.2016 року відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» відповідачу було встановлено додаткове підвищення до пенсії у розмірі 3808,00 грн., що підтверджується довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії №68 від 10.04.2017 року.

(а.с.19-20)

Вказане підвищення пенсії було здійснено на підставі Довідки №29-228/62-08 Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Київської міської ради від 19.09.2010року виданої відповідачу, як такій, що перебувала на спецпоселенні, має право на пільги, передбачені законодавством України для осіб, реабілітованих відповідно до ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

(а.с.11)

З листа Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України №12422/0-1 від 03.11.2016 року вбачається, що батько відповідачки - ОСОБА_3 у 1933 році був виселений та перебував на обліку на спецпоселенні по 06.03.1952 року. Оскільки відповідач народилася на спецпоселенні, а не була примусово переселена, підстави для встановлення підвищення до її пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» - відсутні. Крім того, зазначено, що ГУ Пенсійного фонду України в м.Києві повинно привести матеріали пенсійної справи відповідачки у відповідність до норм чинного законодавства.

(а.с.14)

В зв`язку з вказаним, листом Управління з координації та контролю за виплатою пенсії в м.Києві Пенсійного фонду України №955 від 19.12.2016 було прийнято рішення про утримання надбавки до пенсії відповідача та встановлено передплату пенсії за період з 01.03.2011 року по 31.12.2016 року, у сумі 3808,00 грн.

(а.с.15)

Листами № 50 від 05.01.2017 та № 230/03/0-85 від 02.02.2017 року відповідача було повідомлено про переплату пенсії, однак надмірно сплачені кошти нею повернуті не були.

(а.с.16-17)

Відповідно до листа Національної комісії з реабілітації №180 від 30.12.2019 року вбачається, що відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ІІ «прикінцеві та перехідні положення » Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» довідки або посвідчення про реабілітацію, видані у державних -республіках колишнього Союзу РСР або державними органами Союзу РСР, є чинними на території України. В зв`язку з чим, Національна комісія зазначає, що відповідач є реабілітованою особою, що підтверджується довідкою про реабілітацію, виданою ГУВС Кемеровській області №10/33-0-2683 від 10.09.2008року.

(а.с.101-102,)

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 1212 ЦК України унормовано, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У ст. 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

За відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, такі кошти поверненню не підлягають.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-151цс13 та від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс 14, яка відповідно до ч.4 ст.263ЦПК України, має враховуватися судом.

Виходячи з аналізу ст. 1215 ЦК України безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Крім того, порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п.2 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення визначено, що переплата пенсії - сума пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій), виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством, затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України 21.03.2003 № 6-4(у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 25.11.2014 № 25-3), зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 1605/26382 від 12.12.2014р.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15 травня 2003 року № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014).

Зі змісту п. 3 цієї постанови вбачається, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.

Виходячи з викладеного, будь-яких доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку позивача та відсутність надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які б стали підставою для призначення їй пенсії, а також зловживань з її боку при отриманні приведеної в позові суми, позивач суду не надав.

Отже, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст..141 ЦПК України та в зв`язку з відмовою у задоволенні позови судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261,265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя