Справа № 308/8332/20
Провадження № 2/309/1417/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2020 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
в особі головуючого судді Савицький С.А.
при секретарі судового засідання Томищ Б.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Пивоваров Юрій Георгійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню
Згідно відомостей, зазначений у оскаржуваному виконавчому написі право вимоги перейшло від ПАТ «Дельта Банк» до відповідача на підставі договору відступлення прав вимоги №02/10/2019 ФА, укладеного 02.10.2019 року. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 18.08.2018 року по 29.11.2019 року. Сума заборгованості складає 15 996 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 8688 грн., прострочена заборгованість за процентами 7308 грн.
21.01.2020 року приватним виконавцем на підставі вказаного виконавчого напису винесено постанову про відкриття ВП №61020769 та внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру боржників.
Представник позивача звертався до третьої особи з адвокатським запитом №07/з від 01.07.2020 року, у якому просив надати документи: кредитний договір, виписку з рахунку боржника, договір про виникнення права на стягнення заборгованості у стягувача, вимогу, яка надсилалась боржнику, копію оскаржуваного виконавчого напису. Однак 24.07.2020 року лист повернувся, оскільки третя особа відмовилася прийняти конверт.
Згідно ст.ст.87,88 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок вчинення виконавчих написів визначено Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. №296/5.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172.
З врахуванням наведеного, позивач вважає, що виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема, ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 р. оскільки, вчинений не на передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений.
Крім того, на думку позивача, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 23.12.2019 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає, виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
Разом з тим, позивачем повідомлення-вимога про наявність заборгованості, отримана не була.
Тобто, не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги відповідача. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
Відповідно до виконавчого напису стягнуто заборгованість за період з 18.08.2018 року по 29.11.2019 року, тобто за період, що перевищує визначений у ст.88 Закону України «Про нотаріат» трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги, оскільки право вимоги виникло у відповідача, 16.09.2014 року тобто, після закінчення строку дії договору та у разі неповернення кредитору суми коштів згідно кредитного договору від 17.09.2013 року.
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вимоги відповідача, за якими був вчинений виконавчий напис, ґрунтуються на заборгованості, яка виникла з 18 серпня 2018 року по 29 листопада 2019 року, що підтверджується виконавчим написом.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14 картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.
Отримана позивачем від ПАТ "Дельта Банк" вказана вище картка не була пролонгована, а тому строк кредитування за кредитною карткою № НОМЕР_1 у цій справі визначений до 16 вересня 2014 року, що відповідає строку дії картки позивача.
Таким чином ПАТ "Дельта Банк" після спливу строку кредитування позбавлений права як кредитор нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором. В тому числі такого права позбавлений також і ТОВ «Аланд» за договором відступлення прав вимоги за кредитними договорами №02/10/2019/ФА від 02.10.2019 року, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.
Тому, позивач вважає незаконним також включення до загальної заборгованості по оскаржуваному виконавчому написі, в тому числі і заборгованість по процентам, які могли бути нараховані ПАТ "Дельта Банк" лише до 16 вересня 2014 року.Таким чином, вказана у виконавчому написі заборгованість в цілому не є безспірною, оскільки нарахована поза межами строку кредитування та включає в себе незаконно нараховані після спливу строку кредитування проценти.
Отже, трирічний строк, передбачений ст.88 Закону України «Про нотаріат», протягом якого можливе вчинення виконавчого напису за кредитним договором із позивача закінчився 16 вересня 2017 року.
Виконавчий напис був виданий 23 грудня 2019 року, тобто поза межами трьохрічного строку, який встановлений ст.88 Закону України «Про нотаріат».
Позивач посилається на те, що відповідно до оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса стягнуто суму заборгованості за кредитним договором від 17 вересня 2013 року за період, що перевищує визначений у ст.88 Закону України «Про нотаріат» трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги та сума стягнення не була безспірною, крім того виконавчий напис вчинено на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса в частині стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, була визнана нечинною та скасована.
На думку позивача, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строків, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
В судове засідання позивач та його представник ОСОБА_2 не з`явилися. Від представника до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять суд позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі.
Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Пивоваров Юрій Георгійович в судове засідання також не з`явились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.
З врахуванням наведеного, та у відповідності до порядку, визначеного ст. 223 ч. 4, ст. 247 ч. 2 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилось.
Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно відомостей, зазначений у оскаржуваному виконавчому написі право вимоги перейшло від ПАТ «Дельта Банк» до відповідача на підставі договору відступлення прав вимоги №02/10/2019 ФА, укладеного 02.10.2019 року. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 18.08.2018 року по 29.11.2019 року. Сума заборгованості складає 15 996 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 8688 грн., прострочена заборгованість за процентами 7308 грн.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає, виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
Разом з тим, позивачем повідомлення-вимога про наявність заборгованості, отримана не була.
Тобто, не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги відповідача. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 273, 281-282, 284, 287-289, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», суд
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.