Провадження 2/756/2841/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Шершньові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.04.2017 року з ОСОБА_2 укладено договір комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться № RZ. 015229 , предметом якого є страхування транспортного засобу Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_2 .

11.09.2017 року в м. Києві за участю застрахованого автомобіля Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_2 , під управлінням водія ОСОБА_2 , сталася дорожньо-транспортна пригода з вини водія автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , цивільна правова відповідальність якого була застрахована ПрАТ «Київський страховий дім».

Оскільки за цією подією ОСОБА_2 виплачено страхове відшкодування, ПрАТ «Київський страховий дім» понесені страховиком збитки не відшкодовано, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» просить суд стягнути з ОСОБА_1 , 25 407 грн. 83 коп. виплаченого страхового відшкодування.

У поданому відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 у задоволенні позову ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» просить відмовити, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, а тому враховуючи наявність його відзиву на позов, судом ухвалено провести судове засідання у його відсутності на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Судом установлено, що 28.04.2017 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 укладено договір комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться № RZ . 015229 , за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією належного йому на праві власності наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 4-17).

11.09.2017 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_2 , під управлінням водія ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_3 , під управлінням водія ОСОБА_1

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 08.12.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Цією постановою суду, яка набрала законної сили установлені обставини, які відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме те, що 11.09.2017 року приблизно о 16 год. 10 хв. в м. Києві по вул. О. Теліги, 4, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_3 , не дотримався безпечної дистанції та здійснив наїзд на автомобіль Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху (а.с. 22).

12.09.2017 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 24-28).

Відповідно до звіту № 185785 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 19.09.2017 року, вартість відновлювального ремонту КТЗ Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 42 804 грн. 38 коп. (а.с. 29-37).

05.10.2017 року складено страховий акт № UA046/L01/01, відповідно до якого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було виплачено власнику пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 25 407 грн. 83 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 6710 від 09.10.2017 року (а.с.58, 60).

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 була застрахована ПрАТ «Київський страховий дім» згідно договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ №АК/5021707 (а.с. 61).

Як вбачається зі змісту позовної заяви ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з вимогою до ПрАТ «Київський страховий дім» щодо відшкодування витрат пов`язаних зі сплатою потерпілому страхового відшкодування за шкоду завдану з вини ОСОБА_1 не зверталось.

За змістом положень ст. 11 ЦК України заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

За змістом ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок дорожньо-транспортна пригоди шкоди відповідно до приписів ст. 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

Такий правовий висновок сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 910/7449/17.

При цьому, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Саме такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року.

Враховуючи, що після виплати ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» потерпілому в дорожньо-транспортній пригоді страхового відшкодування до цієї страхової компанії перейшло право вимоги відшкодування понесених збитків шляхом виконання ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» зобов`язань за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, укладеним з винуватцем дорожньо-транспортної пригоди у межах обсягу відповідальності, виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику втрати такого права внаслідок її неподання, а також відсутності правових підстав для покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя