Справа № 700/416/17
Провадження №6/700/10/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2020 р. смт.Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді Яценко Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Бондарчук Т.І.,

розглянувши подання Лисянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Києва) про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України,

У С Т А Н О В И В :

17 березня 2020 року відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Києва) звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у Лисянському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває на виконанні виконавчий лист №700/416/17 від 19.04.2018 року виданий Лисянським районним судом Черкаської області про стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 15275,47 грн.

Виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа відкрито Лисянським районним відділом ДВС 30.07.2018 року, про що винесено відповідну постанову.

На даний час заборгованість у громадянина ОСОБА_1 за виконавчим документом складає 15275,47 грн. Боржник неодноразово викликався до відділу ДВС, але вимоги державного виконавця боржник ігнорує, до відділу ДВС не з`являється, заборгованість за виконавчим документом не сплачує. Майна, що належить боржнику, не виявлено. Тому ВДВС просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України без вилучення паспорта громадянина України.

Згідно ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Досдідивши матеріали справи, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

В той же час, відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вищенаведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Лисянському районному відділі ДВС знаходиться Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває на виконанні виконавчий лист №700/416/17 від 19.04.2018 року виданий Лисянським районним судом Черкаської області про стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 15275,47 грн.

У підтвердження невиконання боржником своїх зобов`язань, виконавчою службою у поданні зазначається, що боржник неодноразово викликався до відділу ДВС (втому числі і рекомендованою поштовою кореспонденцією), шляхом направлення 30.07.2018 року постанови про відкриття виконавчого провадження за адресою його проживання. Однак, у підтвердження зазначених вище фактів у матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які підтверджували б надіслання боржнику вимоги про добровільне виконання зобов`язань (копії постанови) та докази одержання ним усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, як і докази того, що останній ухиляється від виконання зобов`язань.

У поданні державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України відсутні будь-які посилання, доводи і обґрунтування того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, а лише робиться посилання на сам факт наявності у останнього невиконаного зобов`язання, покладеного на нього судовим рішенням та відсутність майна, що само по собі не доводить факту ухилення від виконання покладених на нього зобов`язань.

Більше того, у своєму поданні державний виконавець зазначив, що боржник офіційно працевлаштований у філії НП «Київпастранс».

Згідно вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Зважаючи на викладені правові норми, суд дійшов висновку, що першочерговими заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Слід зазначити, що у поданні державним виконавцем не зазначено підстав та доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон має обмежений термін дії. У матеріалах справи відсутні відомості про те, чи наявний у боржника закордонний паспорт, чи термін дії паспорту не закінчився та чи поновлювався закордонний паспорт. Державним виконавцем не встановлено фактичне місце перебування боржника. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього стягувачем, а вжиті державним виконавцем заходи по примусовому виконанню цих зобов`язань вичерпані та не принесли позитивного результату.

За таких обставин, обмеження боржника у праві вільно залишати територію України позбавлене законних підстав та призвело б до порушенням його конституційного права.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод,Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст.ст.18, 19, 24, 28 Закону України "Про виконавче провадження" ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання Лисянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Києва) про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с.Почапинці, Лисянського району, Черкаської області у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Лисянським районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Г.М.Яценко