Провадження №2/523/1204/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2020 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Круглікова О.О.

розглянув в відкритому судовому засіданні , в порядку загального позовного провадження, в залі суду №5 в місті Одесі , справу за позовом -

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), третя особа: державний нотаріус Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі Бойченко Олена Євгенівна (м. Одеса, вул. Перша Сортувальна, 36-Г), про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, визнання недійсним свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на частину квартири , витребування майна з незаконного володіння,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_1 ), треті особи: державний нотаріус Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі Бойченко Олена Євгенівна (65102, м. Одеса, вул. Перша Сортувальна, 36-Г), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про визнання права власності,

в судовому засіданні брали участь: представник позивача адвокат Немерцалова С.В. , представники відповідачів - адвокати Васильєва Л.О., ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 (Адреса: АДРЕСА_1 ) подано до суду л.с.46- 52 т.1

05 лютого 2019 р. справу прийнято до провадження головуючим суддею Сувертак І.В.

03 травня 2019 р. подано зустрічний позов ОСОБА_2 (Адреса: АДРЕСА_4 ) л.с.248-254 т.1

07 травня 2019р. ухвалою суду зустрічний позов прийнято до провадження л.с.297-298 т.1.

07 листопада 2019р. подана заява про збільшення зустрічних позовних вимог л.с.43-45,55 т.2, ухвалою суду від 07 листопада 2019 р. дану заяву прийнято судом л.с.59 т.2.

Обґрунтовуючи свої вимоги Позивачка зазначає, що вона є донькою ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_5 за життя було складено заповіт, за змістом якого все належне йому майно він заповідав Позивачці.

За заповітом вона є єдиним спадкоємцем її покійного батька. Після смерті ОСОБА_5 , залишилася квартира за адресою: АДРЕСА_3 та земельна ділянка площею 0,104 гектарів, яка розташована на території Кордонської сільської ради, садівничого товариства «Гідравлік-2», ділянка № НОМЕР_1 , НОМЕР_6 для ведення садівництва.

У визначений законом термін Позивачка звернулася з заявою про прийняття спадщини до Одеської державної нотаріальної контори № 4 (Суворовської державної нотаріальної контори).

Але у нотаріальній конторі вона дізналася, що відповідачці ОСОБА_2 , яка була дружиною покійного ОСОБА_5 , видано свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтво про право власності за законом на 5/8 квартири АДРЕСА_5 , з яких 1/8 обов`язкова частка у спадщині, та 1/2 частка в спільному майні подружжя. Позивачка вважає видачу свідоцтв незаконною, через те, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , повністю виплачена до шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 та придбана за власні кошти ОСОБА_5 , не була спільною сумісною власністю подружжя, а отже не підлягає поділу як спільне майно подружжя

Крім того ОСОБА_1 зазначає, що протягом місяця після оформлення спадщини, право власності на 5/8 спірної квартири перейшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за договором дарування , відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України, просить витребувати його у відповідачки ОСОБА_3 .

Представники відповідачів проти задоволення позову заперечували, представник ОСОБА_2 вказувала що квартира була придбана під час спільного проживання з ОСОБА_5 без укладання шлюбу на спільні кошти, тому ОСОБА_2 законно отримано свідоцтва, а також вона цілком законно розпорядилася майном на свій розсуд - подарувала його ОСОБА_3 через дружнє до неї ставлення та неможливість самостійно нести витрати на нерухоме майно. Представник ОСОБА_3 вказувала що ОСОБА_3 обіцяла доглядати за ОСОБА_2 , знаходилась з нею у дружніх стосунках, право власності на момент відчуження було підтверджено виданим свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтвом про право власності за законом на 5/8 квартири АДРЕСА_5 , з яких 1/8 обов`язкова частка у спадщині, та 1/2 частка в спільному майні подружжя, тому дії ОСОБА_2 щодо відчуження майна були цілком законні.

ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з 1 травня 2005 року. Потім ОСОБА_2 позовні вимоги були збільшенні та вона просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь половину вартості витрат понесених на поховання у розмірі 18 750 грн., посилаючись на норми ч.1. ст. 1232 ЦК України.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Батьком позивачки - ОСОБА_5 за життя було складено заповіт, наступного змісту «усе моє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і, взагалі, все те, що на день смерті буде мені належати і на що я за законом матиму право, я заповідаю ОСОБА_1 ». Заповіт посвідчено державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори Кулаковою Ларисою Михайлівною.

Отже, за змістом заповіту ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 ..

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 залишилася квартира за адресою: АДРЕСА_3 та земельна ділянка площею 0,104 гектарів, яка розташована на території Кордонської сільської ради, садівничого товариства «Гідравлік-2», ділянка № НОМЕР_1 , НОМЕР_6 для ведення садівництва (копію державного акту на право приватної власності на землю ІV - ОД № 002612).

У визначений законом термін (17.01.2018 року) ОСОБА_1 написала заяву та звернулася для отримання свідоцтва про право на спадщину до Одеської державної нотаріальної контори № 4 (Суворовської державної нотаріальної контори).

У визначений законом термін до нотаріальної контори з заявою про прийняття спрадщини також звернулася дружина покійного ОСОБА_5 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шлюб укладено 18 червня 2010 року. ОСОБА_2 було видано видано свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя та свідоцтво про право власності за законом всього частка ОСОБА_2 склала 5/8 квартири АДРЕСА_5 , з яких 1/8 обов`язкова частка у спадщині, та 1/2 частка в спільному майні подружжя.

Судом встановлено, що у 2008 році ОСОБА_5 було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 6/1 - А від «29» жовтня 2008 року з товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс-Жилстрой» на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до квитанції №1 від 29 жовтня 2008 року, повна вартість квартири у сумі 210 300,00 грн була сплачена ОСОБА_5 29.10.2008 року, тобто ще до укладання шлюбу з ОСОБА_2 ..

Також суд бере до уваги, що ОСОБА_5 29.10.2008 року було продано квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , та того ж дня внесено суму на рахунок ТОВ «Альянс-Жилстрой».

Гроші було інвестовано у новобудову - будинок АДРЕСА_7 . Але , вже після виплати повної вартості квартири будівництво було заморожено та будинок було введено в експлуатацію у 2015 році.

Державна реєстрація права власності на зазначене майно відбулася на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_7, виданий 28.12.2015 року Одеським міським управлінням юстиції, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином , фактична повна вартість майна була сплачена у 2008 році, а право власності зареєстроване у 2015 році.

Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в його набутті.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Правова природа набуття права власності на новобудову відрізняється від набуття права власності на інше майно, оскільки новобудова може бути здійснена за рахунок інших осіб, у тому числі й за рахунок колишнього подружжя, а прийнята в експлуатацію вже під час укладення нового шлюбу.

Визначення частки права власності подружжя в новобудові здійснюється відповідно до часток вкладу у зведення будівлі у період шлюбу.

Тому сам по собі факт оформлення права власності на новозабудову в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, квартира АДРЕСА_5 , була повністю виплачена до шлюбу, на власні кошти ОСОБА_5 , не була спільною сумісною власністю подружжя, а отже не підлягає поділу як спільне майно подружжя.

З урахуванням положень статті 1241 ЦК України, відповідачка ОСОБА_2 , за віком , має право на ј частину квартири АДРЕСА_5 як на обов`язкову частку у спадщині.

ОСОБА_1 , як єдиний спадкоємець за заповітом, та з урахуванням прав ОСОБА_2 за ст. 1241 ЦК України, має право на ѕ частини квартири АДРЕСА_5 .

Твердження ОСОБА_2 щодо проживання однією сім`єю без укладання шлюбу з 1 травня 2005 року не були доведені належними та допустимими доказами.

На підтвердження, проживання однією родиною та ведення спільного господарства, позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 надано наступні документи: світлини, час зйомки яких не вбачається можливим визначити, копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 7 травня 2013 року, заповіт, складений на користь ОСОБА_2 23.09.2013 року, довідки та виписки з лікарень, датовані 2000 роком, 2015 роком, 2017 роком, виписий епікріз 2015 року, свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , копія паспорту ОСОБА_5 з штампом про прописку та виписку, свідоцтво про смерть ОСОБА_6 , декларація про доходи і витрати від 5 серпня 2016 року, свідоцтво про внесення додаткового паєвого внеску у кредитний союз, копія членської книжки Кредитний союз «України», копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від 18 червня 2010 року, копія договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_6 від 29.10.2008 року, квитанція про перерахування ОСОБА_5 суми 210 300,00 грн за майнові права по договору від 29.10.2008 року, роздруківка з інтернету « Два новостроя Альянса введены в эксплуатацию », замовлення на пам`ятник від 11 серпня 2019 року.

Всі надані докази не стосуються періоду часу з 01.05.2005 року до 18 червня 2010 року.

Допитані у судовому засіданні свідки пояснили, що їм достеменно невідомо про спільні витрати та ведення госпорства ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , тому що вони були знайомі, приятелювали, але бачились приближно тричі на рік. Все що їм відомо про відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вони знають зі слів ОСОБА_2 .

Відповідно копії паспорту ОСОБА_5 , він був знятий з реєстрації 07.11.2008 року, та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 - 18.11.2009 року, з чого вбачається, що ОСОБА_5 почав проживати з ОСОБА_2 з 07.11.2008 року коли вибув зі свого попереднього місця постійного проживання ( 18.11.2009 року зареєструвався) - тобто вже після 29.10.2008 року - часу коли ним повністю було виплачено внесок за договором від 29.10.2008 року з власних коштів.

Доказів які б підтверджували факт спільних витрат чи спільного ведення господарства, чи проживання разом однією сім`єю у період з 2005 по 2008 роки ОСОБА_2 не надано.

За приписами ч.2 ст.3 СК, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із чч.1, 2 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Надані ОСОБА_2 докази не дають можливість встановити факту спільного проживання та спільного ведення домашнього господарства.

Посилання ОСОБА_2 на спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст.74 СК без наявності інших ознак сім`ї, враховуючи те, що місцем реєстрації, а також постійного проживання ОСОБА_5 до 29.10.2008 року була квартира за адресою: АДРЕСА_6 .

Крім того, ОСОБА_2 не надала жодних допустимих доказів придбання спірного майна внаслідок спільної праці та проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було зароблено гроші придбано спірну квартиру.

Вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення на її користь суми 18 750 гривень - половину витрат, понесених на поховання не підлягають задоволенню з огляду на те, що стаття 1232 ЦК України передбачає, що спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

З огляду на пояснення представника ОСОБА_2 та надані докази, вбачається що витрати були понесені на спорудження пам`ятника та на проведення поминальних обідів та були проведені за ініціативою ОСОБА_2 та не можуть вважатися розумними у розумінні статті 1232 ЦК України. Крім того, витрати не були підтверджені належними та допустимими доказами.

Судом встановлено, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що право власності на 5/8 спірної квартири перейшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за договором дарування, серія та номер: 2144, виданий 22.08.2018 року Юшиним А.Ю. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу.

Таким чином, ОСОБА_2 розпорядилася майном, яке було спірним та на яке вона не мала права.

Відповідно до постанови Пленуму N 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК.

Застосування ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до стаття 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч. 9 ст. 175 ЦПК України, позовна заява містила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Також Позивачем до судових дебатів було надано акт приймання-передачі правової допомоги від 24 лютого 2020 року на суму 29 600 гривень.

Керуючись ст.ст.2,4,12,13,27,64,76,81,95,133,141, ч.4 ст.223, ч. 2 ст.247,258-259,263-265,268,280-282,354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (Адреса: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 (Адреса: АДРЕСА_3 ), Третя особа: державний нотаріус Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі Бойченко Олена Євгенівна (Адреса: м. Одеса, вул. Перша Сортувальна, 36-Г), про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, визнання недійсним свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на частину квартири , витребування майна з незаконного володіння - задовільнити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 (Адреса: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), треті особи: державний нотаріус Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі Бойченко Олена Євгенівна (65102,м.Одеса,вул.Перша Сортувальна,36-Г), ОСОБА_3 ( адреса: АДРЕСА_3 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про визнання права власності, стягнення грошових коштів в сумі 18 700,00 грн. - відмовити у повному обсязі

Визнати за ОСОБА_1 , ІПН № НОМЕР_2 , громадянка РФ , адреса проживання : АДРЕСА_1 , право власності на ѕ частини квартири АДРЕСА_5 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІПН № НОМЕР_2 , громадянка РФ , адреса проживання : АДРЕСА_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,104 гектарів, яка розташована на території Кордонської сільської ради, садівничого товариства «Гідравлік-2», ділянка № НОМЕР_1 , НОМЕР_6 для ведення садівництва в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 .

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя від 5 липня 2018 року спадкова справа № 71/2018, зареєстровано в реєстрі за № 3 - 498, видане ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 .

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом (номер у спадковому реєстрі 62660964), видане ОСОБА_2 , ІПН № НОМЕР_4 , від 5 липня 2018 року спадкова справа № 71/2018 (номер у спадковому реєстрі 61943963), зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 3-499, бланк ННС 702551 після смерті ОСОБА_5 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІПН № НОМЕР_4 , право власності на ј частину квартири АДРЕСА_5 , як на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Витребувати майно, а саме : квартиру АДРЕСА_5 , з незаконного володіння ОСОБА_3 , ІПН № НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , в рівних частках судовий збір в сумі 2174, 40 грн. , по 1087,20 грн. з кожної відповідачки, та в рівних частках витрати на правову допомогу у сумі 29 600,00 грн. по 14 800,00 грн. з кожної відповідачки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1ст. 354 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Складання повного рішення (постанови) суду відбувається згідно до ч.6ст259 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 20 березня 2020р.

Суддя