Справа № 175/4479/20-ц
Провадження № 2/175/1282/20
У Х В А Л А

21 грудня 2020 року суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянська Ж.М. розглянувши в смт. Слобожанське клопотання адвоката позивача за ордером про надання правової допомоги ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору при зверненні до суду з позовом по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

15 грудня 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Разом з позовом адвокат позивача ОСОБА_1 подав до суду клопотання про відстрочення від сплати судового збору, який підлягає сплаті при зверненні ОСОБА_2 до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Підстави відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати встановленні ст. 136 ЦПК України. Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».

Зі змісту ст. 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять вичерпного й чітко визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Таким чином, відстрочення, розстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору можливе виключно за наявності відповідних підстав і є правом, а не обов`язком суду. Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (п. 59 рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»)). Вимога про сплату державного є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 63-64 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Суд наголошує, що обов`язок доведення існування обставин, що свідчать про скрутний матеріальний стан заявника для цілей відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони покладається саме на заявника.

Як вбачається з матеріалів клопотання про відстрочення сплати судового збору при зверненні ОСОБА_2 до суду з позовом, адвокат Лаврищев В.В. на підтвердження скрутного матеріального становища позивача надає до суду Довідку з Державної служби зайнятості №1251 від 24.11.2020 року про перебування ОСОБА_2 на обліку як безробітний. Однак суд зазначає, що надана Довідка та інформація викладена в клопотанні не можуть свідчити про те, що позивач за позовом не має інших джерел для існування та забезпечення своїх потреб - зокрема для сплати судового збору (вклади, нерухоме та рухоме майно, компенсації, тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано жодних належних документів на підтвердження скрутного матеріального становища ОСОБА_2 станом на час звернення до суду з позовною заявою. Вказане унеможливлює вирішення судом питання щодо дійсної наявності у позивача скрутного матеріального становища для цілей відстрочення сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного, визначені в клопотанні підстави для відстрочення позивачу ОСОБА_2 сплати судового збору при зверненні до суду з позовом слід визнати необґрунтованими, оскільки переконливих доказів майнового стану, який би давав достатні підстави для відстрочення позивачу сплати судового збору до суду не подано. Отже, суддя вважає за необхідне у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору при зверненні ОСОБА_2 до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Керуючись ст. 136 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання адвоката позивача за ордером про надання правової допомоги ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору при зверненні до суду з позовом по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Озерянська Ж.М.