Справа №333/3102/19
Провадження №2/333/164/20
рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

представника позивачів 1,2 ОСОБА_1 ,

представника відповідача 1 Орлової О.О.,

представника відповідача 2 Євтушок Ю.С.,

розглянувши в залі суду цивільну справу за позовом

позивача 1: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ,

позивача 2: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2

до відповідача 1: Державної казначейської служби України, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6,

до співвідповідача 2: Прокуратури Запорізької області, 69057, м. Запоріжжя, вул. О.Матросова, буд. 29А,

до співвідповідача 3: Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Запорізькій області, 69057, м. Запоріжжя, вул. О.Матросова, буд. 29

про відшкодування моральної шкоди та витрат, пов`язаних з отриманням юридичної допомоги,

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулись ОСОБА_2 (далі за текстом ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 (надалі ОСОБА_4 ) з позовною заявою, з урахуванням уточненої позовної заяви від 19.09.2019 р., до Державної казначейської служби України (відповідач 1), прокуратури Запорізької області (відповідач 2), ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Запорізькій області (відповідач 3) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період з 21.02.2015 р. по 06.11.2018 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 безпідставно знаходились під слідством та судом за підозрою у вчиненні тяжкого злочину. З огляду на незаконність дій органів досудового слідства та прокуратури, позивачі 1, 2 зазнали, як моральної, так і матеріальної шкоди. На підставі викладеного, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 просять суд позов, з урахуванням уточнених вимог, задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів 1, 2, 3 моральну шкоду в сумі 371 397 грн. та матеріальну шкоду в сумі 20 800 грн. на кожного позивача.

Представник позивачів 1, 2 в судових засіданнях позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримав повністю з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача 1 проти позовних вимог заперечив повністю, про що зазначив у письмовому відзиві на позовну заяву, зазначав, що позивачами не обґрунтовано та не підтверджено доказами заподіяння їм моральної шкоди. Крім того, на думку представника відповідача 1, оскільки позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди належним чином не обґрунтовані, підстави для їх задоволення також відсутні. На підставі викладеного, враховуючи, що заявлені вимоги неналежно обґрунтовані, а стягнення заявленої до відшкодування суми призведе до економічно необґрунтованих збитків Державного бюджету, представник відповідача 1 просить суд у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача 2 проти позовних вимог заперечила частково, про що зазначила у письмовому відзиві на позовну заяву, вказувала, що не погоджується з періодом, який визначено позивачами для обрахування моральної шкоди, її розміром. Також, вимоги позивачів щодо солідарного стягнення шкоди не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України оскільки не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів. Так, відшкодування такої шкоди здійснюється з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України. З огляду на викладене, заявлені вимоги про солідарне стягнення шкоди з відповідачів 1, 2, 3 є незаконними. Крім того, на думку відповідача 2, заявлений позивачем період перебування позивачів 1, 2 під слідством не відповідає дійсним обставинам справи оскільки після набрання законної сили реабілітуючим рішенням останні не перебували під слідством і судом, а їх права жодним чином не порушувались. Також, на думку відповідача 2, будь-яких мотивів та підстав на підтвердження завдання позивачам моральної шкоди в розмірі 371 397 грн. у позові не наведено. З огляду на викладене, відповідач 2 просив суд визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_2 в сумі 112 921 грн. та на користь ОСОБА_4 в сумі 112 324,70 грн., у задоволенні інших вимог відмовити.

Відповідач 3 у письмовому відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив повністю, вважає, що заявлені вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Так, із змісту позовної заяви, на думку відповідача 3, не вбачається в чому полягає виникнення моральної шкоди у позивачів 1, 2. Позивачами не надано суду належних та допустимих доказів порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими, негативними змінами в емоційному стані, погіршення здоров`я, приниженням честі, гідності та ділової репутації. Також, представник відповідача 3 вказував, що наданні позивачами копії первинної медичної документації не містять будь-яких медичних висновків, що свідчать про причинно-наслідковий зв`язок між виникненням захворювань та перебуванням позивачів під кримінальним переслідуванням. Відсутні переконливі докази наявності причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням стану здоров`я позивачів та діями співробітників ГУ МВС. Крім того, позивачами не надано документального підтвердження та належних доказів, які б свідчили про оплату гонорару адвокату та інші витрати, пов`язані з надання правової допомоги, оформлені у встановленому законодавством порядку. З огляду на викладене, представник відповідача 3 просив суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення учасників процесу, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

11.07.2014 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 002829 органом досудового розслідування - внесено запис про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

21.02.2015 р. слідчим СВ Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій обалсті повідомлено ОСОБА_2 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

25.02.2015 р. слідчим СВ Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій обалсті повідомлено ОСОБА_5 (змінено прізвище після укладення шлюбу на ОСОБА_6 ) про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2016 р. у справі № 333/2500/15-к обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_7 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України та виправдано останніх у зв`язку з відсутністю в їх діянні складу вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24.05.2017 р. у справі № 333/2500/15-к вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2016 р. залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06.11.2018 р. ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 24.05.2017 р. у справі № 333/2500/15-к залишено без зміни.

Згідно з статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заявлено до стягнення по 371 397 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Як вбачається із розрахунку позивачів 1, 2, останні визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди виходять із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2019 р., тобто із суми 4 173 грн., помноженої на подвійний коефіцієнт, що становить 8 346 грн. (8 346 грн. = 4 173 х 2).

Заявлений позивачами період становить з 21.02.2015 р. (дата повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 06.11.2018 р. (дата ухвалення Верховним Судом постанови у справі № 333/2500/15-к).

Розглянувши наведену вище заявлену до стягнення суму моральної шкоди, суд виходить з наступного.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Статтею 1176 ЦК України унормовано, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч. 1). Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2). Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. 7).

Відповідно до пункту п`ятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Статтею 4 наведеного вище Закону унормовано, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частин 2, 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення частини другої статті 13 Закону дозволяє зробити висновок, що розмір моральної шкоди у мінімальному розмірі заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом є гарантованим мінімумом такого відшкодування виходячи лише з тривалості кримінального провадження відносно особи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічні висновки викладені й у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 та Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

З огляду на викладене, вирішуючи спір по суті позовних вимог судом враховано наведені вище положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та прийнято до уваги відповідні доводи позивачів 1, 2 про те, що їм інкримінувались протиправні дії у скоєнні тяжкого злочину, що, як наслідок, принизило їх честь та гідність, порушило їх нормальні життєві зв`язки, вимагало від них додаткових зусиль для організації свого життя, направлених на здійснення свого захисту у кримінальному провадженні, відновлення чесного імені та ділової репутації. Також, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 під час незаконного притягнення до кримінальної відповідальності займали керівні посади у сфері освіти та були публічними особами. Крім того, наявність підлеглих та учнів зумовило необхідність позивачів пояснювати великій кількості людей несправедливість висунутих обвинувачень, що призвело до додаткового стресу.

Таким чином, враховуючи вище зазначене, а також зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість розрахунку позивачів 1, 2 в частині заявленої до стягнення моральної шкоди, виходячи із подвійного коефіцієнту мінімальної заробітної плати.

При цьому, суд, визначаючи розмір мінімальної заробітної плати виходить із встановленого законодавством розміру на момент відшкодування, починаючи з дати повідомлення про підозру у вчиненні злочину до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15.

Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен виходити з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачі 1, 2 звернулись до суду у 2019 році, то суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди виходить з положень статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", яким установлено у 2019 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні; у погодинному розмірі: з 1 січня - 25,13 гривні.

Крім того, суд вважає, що моральна шкода за час перебування під слідством та судом, підлягає відшкодуванню з дати повідомлення про підозру особам у вчиненні злочину (з 21.02.2015 р. для ОСОБА_2 та з 25.02.2015 р. для ОСОБА_4 ) до набрання виправдувальним вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2016 р. законної сили, що в даному випадку - 24.05.2017 р.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_2 (позивач 1) перебувала під слідством в період з 21.02.2015 р. по 24.05.2017 р., тобто повних два роки три місяці та три дні, то за розрахунком суду розмір відшкодування моральної шкоди становить 225 945,12 грн. (225 945,12 грн. = 27 місяці (2 роки 3 місяці) х 8 346 грн. (4173 гривні х 2 - подвійний коефіцієнт місячного розміру мінімальної заробітної плати у 2019 році) + 24 робочих години (3 дні по 8 годин) х 25,13 грн. (погодний розмір мінімальної заробітної плати у 2019 році).

У задоволенні іншої частини вимог з відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 за час незаконного перебування під слідством, судом відмовляється через необґрунтованість.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_4 (позивач 2) перебувала під слідством в період з 25.02.2015 р. по 24.05.2017 р., тобто повні два роки два місяці та двадцять чотири дні, то за розрахунком суду розмір відшкодування моральної шкоди становить 220 011,60 грн. (220 011,60 грн. = 26 місяці (2 роки 2 місяці) х 8 346 грн. (4173 гривні х 2 - подвійний коефіцієнт місячного розміру мінімальної заробітної плати у 2019 році) + 120 робочих годин (15 робочих днів у травні 2017 р. х 8 робочих годин в день) х 25,13 грн. (погодний розмір мінімальної заробітної плати у 2019 році).

У задоволенні іншої частини вимог з відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4 за час незаконного перебування під слідством, судом відмовляється через необґрунтованість.

Розглянувши вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди (витрат на правову допомогу), суд виходить з наступного.

Статтею 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 12 наведеного вище Закону, розмір шкоди, зазначеної в пункті 1 статті 3 цього Закону (тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», пунктом 6 якого встановлено, зокрема, що відповідний орган одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які даний громадянин має право претендувати.

Згідно з пунктами 11, 12 зазначеного вище положення, для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може, зокрема, звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Разом з тим, у статті 42 КПК України міститься широке коло прав підозрюваного та обвинуваченого, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися.

У чинному КПК України це право закріплене вперше. Згідно зі статтею 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі майнової; і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону.

Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі ухвалення виправдувального вироку покладається на суд, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом.

Вбачається, що стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не виконано передбаченого статтею 11 Закону обов`язку роз`яснення порядку поновлення його порушених прав та встановленого порядку повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди. Однак зазначені обставини не є підставою для відмови у захисті їх порушених прав.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 755/13879/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15, від 20 березня 2019 року у справі № 161/15362/16-ц, від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, від 29 травня 2019 у справі № 522/1021/16-ц.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що встановлення розміру сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги внаслідок незаконних дій правоохоронних органів віднесено до компетенції суду при розгляді цієї справи. Позивачами на обґрунтування розміру сум сплачених ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги унаслідок незаконних дій правоохоронних органів долучено до матеріалів справи договори про надання правової допомоги від 16.02.2015 р. та від 23.04.2015 р., а також акти виконаних робіт до вказаних договорів, за змістом яких загальна сума витрат за договором про надання правової допомоги від 16.02.2015 р. становить 20 800 грн. та за договором про надання юридичних послуг від 23.04.2015 р. суму в розмірі 24 000 грн. (а. с. 37-41).

На підставі наведених вище доказів, позивачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 просять суд відшкодувати їм витрати, які були понесенні останніми у зв`язку з отриманням юридичної допомоги під час кримінального провадження № НОМЕР_1 в сумі по 20 800 грн. кожній.

Враховуючи належне документальне підтвердження отримання юридичних послуг ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги від 16.02.2015 р. та ОСОБА_4 за договором про надання юридичних послуг від 23.04.2015 р., суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивачів 1, 2 в цій частині та стягнення з Державного бюджету України на їх користь по 20 800 грн. майнової шкоди.

Судом відхиляється посилання представника відповідача 3 на відсутність в матеріалах цієї справи будь-яких доказів на підтвердження понесення позивачами 1, 2 витрат на юридичну допомогу внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності у заявленому до стягнення розмірі у цій справі: квитанцій до прибуткового касового ордеру, платіжних доручень, касових чеків, інших банківських документів тощо. Так, суд виходить з того, що за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Також, судом при розгляді справи по суті спору враховано норми ст. 541 ЦК України, за змістом яких солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

При цьому, суд виходить з того, що наведені вище норми чинного законодавства України, які регламентують порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду не передбачають солідарного обов`язку вказаних органів щодо відшкодування такої шкоди.

У зв`язку з чим, заявлені вимоги позивачів 1, 2 щодо солідарного стягнення з відповідачів 1, 2, 3 у цій справі моральної та матеріальної шкоди суд вважає безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства України. А тому, відхиляються судом в частині солідарного стягнення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-266, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) 225 945 (двісті двадцять п`ять тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн. 12 коп. на відшкодування моральної шкоди та 20 800 (двадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди (витрат на правову допомогу).

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) 220 011 (двісті двадцять тисяч одинадцять) грн. 60 коп. на відшкодування моральної шкоди та 20 800 (двадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди (витрат на правову допомогу).

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Повне рішення складено 13.03.2020 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя А.В. Круглікова