Провадження №6/522/297/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Донцова Д.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Скибінської Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі подання головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області В.О. Перчика про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_1 ,
ВСТАНОВИВ:
11.09.2017 року головний державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області В.О. Перчик звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи вимоги подання, державний виконавець зазначає, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №53366869 з примусового виконання виконавчого листа №522/11429/13-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 08.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості.
Вимоги виконавчого листа станом на день звернення до суду з поданням боржником не виконані, будь-яких дій, спрямованих на виконання вимог рішення суду, боржником не здійснено. На виклики державного виконавця боржник не з`явився, за результатом виходу державного виконавця за адресою проживання божника не виявлено, що стало підставою для звернення до суду із вказаним поданням.
Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду справа надійшла в провадження судді Ільченко Н.А. Розпорядженнями керівника апарату суду від 03.03.2020 року №123/20 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_3 на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року №901/0/15-18 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, справу було передано на повторний автоматизований розподіл та 03.03.2020 року справа надійшла до провадження судді Донцова Д.Ю., матеріали якої суддею отримані 04.03.2020 року.
Розгляд клопотання відбувається без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 439 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області від 13.02.2017 року відкрито виконавче провадження №53366689 з виконання виконавчого листа №522/11429/13-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 08.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 102 259,55 грн.
Як зазначив державний виконавець, копію зазначеної постанови було направлено на адресу боржника, однак жодних доказів, які б свідчили про направлення вказаної постанови боржнику та її отримання останнім, державним виконавцем до суду не надано. Разом з тим, з наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що боржнику відомо про наявність відкритого виконавчого провадження, що вбачається з поданих ним письмових заяв.

20.06.2017 року державним виконавцем складено виклик про з`явлення боржника до державного виконавця, однак матеріали справи не містять доказів щодо направлення саме цієї вимоги на адресу боржника та її отримання ОСОБА_1 .
Окрім цього в матеріалах справи містяться акти державного виконавця, складені за фактом виходу за місцем проживання боржника, з яких вбачається, що боржника не виявлено. Разом з тим, з вказаних актів неможливо встановити дату їх складення, а також відсутнє зазначення щодо наявності понятих та їх підписи, у зв`язку з чим суд не сприймає вказані документи як належні, допустимі та достатні докази на підтвердження доводів державного виконавця.
Згідно до п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.
Наведена норма законодавства передбачає можливість примусового проникнення до житла чи іншого володіння не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.
Частиною першою статті 439 ЦПК України визначено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що державний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.
Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.
Частинами 1, 2 статті 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.
За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим. Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.
Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань.
Разом з тим, матеріали подання не містять жодних належних та достатніх доказів того, що боржник ОСОБА_1 перешкоджав вільному доступу державного виконавця до свого житла, що є підставою для відмови в задоволенні подання державного виконавця.
Керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст. 258-261, 353, ст.439 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні подання головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області В.О. Перчика про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_1 - відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст ухвали складено 16.03.2020 року.

Суддя Д.Ю. Донцов