ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3066/20 Справа № 216/1993/18 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Департамент патрульної поліції Національної поліції України,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7,ч. 1 ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року, яке ухвалено суддею Чорним І.Я. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 25 листопада 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України (далі - Департамент патрульної поліції) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Позовна заява мотивована тим, що наказом Департаменту патрульної поліції № 142 о/с від 25.05.2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора роти № 3 батальйону 2 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі. Під час денного прийому персональних відео-реєстраторів та радіостанцій 20.02.2017 року інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 виявлено те, що персональний відео-реєстратор із картою пам`яті № НОМЕР_1 , який був виданий у нічну зміну 19.02.2017 року ОСОБА_1 перебуває в неробочому стані. Згідно пояснень відповідача, вона сідаючи в службовий автомобіль зачепилась відео-реєстратором за двері, в результаті чого він перестав працювати. Отже, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України завдано матеріальних збитків. Згідно довідки про балансову вартість, відеореєстратор HD 1080р з картою пам`яті за № НОМЕР_1 складає 6902,06 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року Департаменту патрульної поліції відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом невірно застосовано положення ст. 133 КЗпП України та не взято до уваги, що відповідач є службовою особою, тому зобов`язана згідно Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України берегти та підтримувати в належному стані передане їх в користування майно.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Рогозіна О.В., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, та поданого на неї відзиву, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 142 о/с від 25.05.2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора роти № 3 батальйону 2 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції.

З відомості видачі радіостанцій та відео-реєстраторів від 19.02.2017 року відповідач ОСОБА_1 отримала під особистий підпис відео-реєстратор № 00104.

Відповідно до рапорту інспектора роти 3 батальйону 2 УПП в м. Кривому Розі ДПП лейтенанта поліції Т.М. Сопової, встановлено, що 19.02.2017 року під час несення служби у складі екіпажу 312 разом з капралом поліції ОСОБА_3 при оформленні матеріалів нагрудна боді-камера, яку вона отримала перед початком зміни АЕ 00104 впала в калюжу з водою, після чого перестала працювати. Боді-камеру з ранку здала в відділ ІТ, попередивши, що камера АЕ 00104 не працює.

Відповідно до висновку службового розслідування від 18.05.2017 року встановлено, що 19.04.2017 року інспектор роти № 3 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі ДПП лейтенант поліції ОСОБА_1 допустила пошкодження нагрудного відео-реєстратора АЕ 00104.

Наказом Департаменту патрульної поліції національної поліції України № 950 від 07.06.2017 року за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в неналежному ставленні службових обов`язків, інспектору роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі ДПП лейтенанту поліції ОСОБА_1 оголошено догану.

Згідно довідки виданою за підписом заступника начальника УФЗБО ОСОБА_4 . Трамбович вбачається, що за даними бухгалтерського обліку балансова вартість персонального відео-реєстратора HD 1080р із картою пам`яті (SD карточка на 32 Gb) із GPS та спеціалізоване програмне забезпечення, інвентарний № 101482175 заводський № АЕ 00104 становить 6902,06 грн., нарахований знос 1035,10 грн., залишкова вартість 5866,96 грн.

Посилаючись на зазначені обставини Закону України «Про Національну поліцію», ЗУ «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», статті 130,133 КЗпП України, статті 22 ЦК України, Департамент патрульної поліції просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 збитки, завдані пошкодженням службового відео-реєстратора.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався нормами ст.134 КЗпП України та виходив з того, що правові підстави для покладення на ОСОБА_1 повної матеріальної відповідальності відсутні, оскільки службовий відеореєстратор пошкоджено через необережність.

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися з висновками суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року), висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів .

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (надалі Положення), затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правилами статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктами 1, 2, 8 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як видно з матеріалів справи, згідно висновку службового розслідування від 18.05.2017 року встановлено, що 19.04.2017 року інспектор роти № 3 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі ДПП лейтенант поліції ОСОБА_1 допустила пошкодження нагрудного відео-реєстратора АЕ 00104.

Наказом Департаменту патрульної поліції національної поліції України № 950 від 07.06.2017 року за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в неналежному ставленні до виконання службових обов`язків, порушенні вимог п.п. 1, 12 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», інспектору роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі ДПП лейтенанту поліції ОСОБА_1 оголошено догану (а.с.12).

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдала шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції, шляхом пошкодження майна у період здійснення нею повноважень, пов`язаних із виконанням її службових обов`язків.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Виходячи з положень вищезазначених норм права, суд першої інстанції, розглянувши справу у порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про можливість вирішення даного спору у порядку цивільного судочинства, адже спір, який виник між сторонами, віднесено до юрисдикції адміністративного суду, і такий спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

За правилами частини четвертої статті 367 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд, за заявою позивача, в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Згідно статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу.

На підставі викладеного, колегія суддів роз`яснює Департаменту патрульної поліції його право, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 369, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2019 року, скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків.

Повідомити Департамент патрульної поліції Національної поліції України, що розгляд даної категорії справ віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити Департаменту патрульної поліції Національної поліції України його право, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: