Справа № 715/2251/17
Провадження № 2/715/336/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретар судового засідання Затолошна Р.В.

учасники судового процесу:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та ОСОБА_3 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_5 . Вказує на те, що після смерті батька він звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Бреславської-Григорчак С.О., де була заведена спадкова справа.

Посилається на те, що 11.02.1987 року рішенням виконкому народних депутатів Глибоцької районної ради Чернівецької області № 19 його батькові була відведена земельна ділянка площею 0,08 га. для перебудови індивідуального житлового будинку. Вказана земельна ділянка була винесена в натурі 03.10.1989 року згідно Акту виносу в натурі земельної ділянки індивідуального забудовника. Зазначає, що у 1989 році його батько виготовив на підставі вищевказаних документів будівельний паспорт.

Вказує на те, що біля вказаного будинку за його батьком, крім вказаних 0,08 га. землі, всього рахувалось 0,60 га., які згідно рішення виконкому Порубнянської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області народних депутатів №4 від 11.03.1994 року передано у приватну власність спадкодавцю - ОСОБА_6 . Вказаною земельною ділянкою спадкодавець користувався все своє життя, а саме: на земельній ділянці площею 0,08 га розташований був старий будинок, який спадкодавець через деякий час розібрав, стара огорожа та колодязь; навколо та позаду будинку росли і ростуть на даний час старі плодові дерева, яким вже більше 30 років; на земельній ділянці орієнтовною площею 0,52 га його батько разом з сім`єю, у тому числі з ним, вирощували сільськогосподарську продукцію.

Посилається нате, що земельна ділянка орієнтовною площею 0,19 га, у тому числі земельна ділянка площею 0,08 га, відведена для будівництва (перебудови) індивідуального житлового будинку з одного боку межує з ділянкою відповідача ОСОБА_7 . За життя його батько від землі, або частини земельної ділянки не відмовлявся, не відчужував і сільській раді не передавав.

Вказує на те, що через рік після смерті його батька, а саме восени 2016 року, відповідач ОСОБА_3 самовільно без відома і його згоди, як єдиного спадкоємця за законом першої черги після смерті ОСОБА_6 , зніс стару огорожу і встановив нову огорожу збоку дороги навпроти всієї земельної ділянки переданої у приватну власність ще його батьку.

Крім того, вказує на те, що згідно рішення виконавчого комітету Порубнянської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 7 від 22.03.1994 року відповідачу ОСОБА_3 було передано в приватну власність лише 0,80 га., а рішенням сесії Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 198-16/2007 від 23.11.2007 року затверджено технічну документацію та передано безкоштовно йому у власність 1,1820 га, на підставі вказаного рішення відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 119273 від 17.06.2011 року на земельну ділянку площею 0,2500 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, в тому числі і на частину земельної ділянки переданої у власність спадкодавця ОСОБА_5 .

Вважає, що Тереблеченська сільська рада незаконно затвердила технічну документацію відповідачу на земельну ділянку, яка включає спірну земельну ділянку, оскільки така передача мала відбуватися після розробки, погодження та розгляду проектів відведення цих земельних ділянок а не на підставі технічної документації. Позивач вважає, що рішення сесії Тереблеченської сільської ради № 198-16/2007 від 23.11.2007 року прийнято з порушенням вимог земельного законодавства, оскільки земельні ділянки загальною площею 1,1820 га у користування відповідача не передавались.

Враховуючи вищевказане позивач просить суд, визнати недійсним рішення сесії Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №198-16/2007 від 23.11.2007 року в частині передачі гр. ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, визнати недійсним Державний акт серії ЯК №119273 від 17.06.2011 року на земельну ділянку площею 0,2500 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - :01:003:0403, виданого на ім`я ОСОБА_3 . Крім того, просить суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,1186 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_3 звільнити частину земельної ділянки площею 0,0159 га та припинити використання вказаної земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на її безпідставність. Зокрема, вказує на те, що позивач не набув в порядку спадкування право власності на спірну земельну ділянку, то відсутні підстави для захисту в судовому порядку такого права чи законних інтересів. При цьому посилався на те, що спадкодавця ОСОБА_8 не виникло право власності на земельну ділянку площею 0,60 га і відповідно таке право не перейшло до позивача у порядку спадкування.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, в своїх поясненнях підтвердили обставини, які викладені в позові, просили суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилались на їх необґрунтованість та безпідставність, просили суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в його відсутності.

Представник третьої особи головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, в судове засідання не з`явився, проте направив до суду листа, в якому просить справу розглянути без їх участі.

Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступного.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом в становлено, що рішенням виконкому Глибоцької районної ради народних депутатів № 19 від 11 лютого 1987 року ОСОБА_5 відведено земельну ділянку 0,08 га для перебудови індивідуального житлового будинку із земель присадибного фонду та затверджено план забудови земельної ділянки 03.10.1989 року та проведено винос земельної ділянки в натурі. Однак, слід зазначити, що будівельний паспорт відповідно до ст. 126 ЗК України не є документом, що посвідчує право на спірну земельну ділянку.

Рішенням виконавчого комітету Порубнянської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 4 від 11.03.1994 року ОСОБА_8 було передано в приватну власність 0,60 га.

Згідно по господарського обліку за ОСОБА_8 , батьком позивача, з 1995 по 2015 роки рахувалася земельна ділянка площею 0,60 га, в тому числі 0,58 га під ріллею та 0,02 під багаторічними насадженнями, однак, не вбачається, яка саме земельна ділянка була закріплені за останнім, як і не вказано її місця розташування, оскільки, технічна документація на земельну ділянку не виготовлялася.

Встановлено, що ОСОБА_8 отримав земельну ділянку в період чинності ЗК України 1990 року, статтею 22 якого встановлювалося виникнення права власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, однак, останній не звертався за отриманням державного акта на землю, а тому і не встановлювалися межі земельної ділянки та не визначалася її площа.

Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

У справі відсутні докази встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), рішення про надання якої було прийнято сільською радою 11 березня 1994 року.

На думку суду план забудови земельної ділянки та схема виносу земельної ділянки для будівництва не є документом, який свідчить про встановлення її меж в натурі, так як вони складені не землевпорядними органами, а працівниками проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро.

Також в судовому засіданні встановлено, що батько позивача ОСОБА_5 на початку 90-х років розібрав старий будинок та господарські споруди і не користувався спірною земельною ділянкою з того часу за цільовим призначенням і не міг користуватися спірною земельною ділянкою за цільовим призначенням, оскільки були відсутні об`єкти нерухомості. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні як самі сторони, так і допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Більш того, суд вважає, що позивачем належними і допустимими доказами не доведено факт будь-якого користування спірною земельною ділянкою після 2007 року (часу погодження меж) ні спадкодавцем позивача, ні самим позивачем.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

14 квітня 2016 року приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Бреславською-Григорчак С.О. на підставі заяви про прийняття спадщини, яка подана ОСОБА_1 , як спадкоємцем за законом, заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно пункту «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною першою статті 1225 ЦК України.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).

Згідно ст.22 ЗК України (в редакції 1992 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (ні місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до п. 3 Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 р. право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у постанові від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» з 01 січня 2002 року відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Тобто, у спадкоємця виникає право на завершення процедури приватизації землі та отримання державного акту про право власності на землю на своє ім`я лише в тому випадку, коли спадкодавець у встановленому законом порядку набув право користування земельною ділянкою, розпочав процедуру її приватизації, але не встиг завершити та отримати державний акт про право власності на землю.

Згідно із частинами першою та другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; та одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності безоплатно, в межах норм, визначених цим Кодексом (ч. 3 ст. 116).

Частинами 6-10 статті 118 ЗК України визначено порядок набуття громадянами безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Формування земельної ділянки, відповідно до вимог ст. 79-1 ЗК України, полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні (ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Згідно з п.2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встаної лення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок.

А тому, суд приходить до висновку, що процедура приватизації спірної земельної ділянки спадкодавцем не розпочалась, оскільки сам факт винесення Порубнянською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області рішення «Про приватизацію земельних ділянок», якою передано у приватну власність, в тому числі і спадкодавцю, не свідчать про те, що розпочата процедура приватизації земельної ділянки відповідно до вищезазначених норм законодавства України. Позивачем в обґрунтування вимог не надані докази про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, її конфігурація.

Крім того, судом встановлено, що за життя спадкодавець не звертався для встановлення меж земельної ділянки в натурі, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не надавалася.

Більш того, в судовому засіданні встановлено, що померлий ОСОБА_5 , ще за життя, 30 червня 2007 року підписав акт погодження меж земельної ділянки (а.с.39), тобто погодився з приватизацією земельної ділянки відповідачем ОСОБА_3 , і за життя, померлий ОСОБА_5 не звертався до компетентних органів чи до відповідача ОСОБА_3 з питання порушення його прав у цій сфері. Посилання позивача про підробку технічної документації, зокрема вказаного акту, щодо підміни документів, тощо не підтверджені належними і допустимими доказами.

Не звертався до Тереблеченської сільської ради і позивач ОСОБА_1 із земельною кадастровою документацією або технічною документацією для завершення процесу приватизації спірної земельної ділянки.

Вирішуючи даний спір між сторонами, суд виходить із того, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що саме на спірну земельну ділянку надано дозвіл на приватизацію спадкодавцю ОСОБА_5 . Адже із рішення 1994 року, яким дозволено приватизацію останній земельної ділянки площею 0,60 га, не можливо встановити місцезнаходження самої земельної ділянки та її цільове призначення.

Крім того, судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Порубнянської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 7 від 22.03.1994 року відповідачу ОСОБА_3 було передано в приватну власність 0,80 га. Рішенням сесії Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 198-16/2007 від 23.11.2007 року затверджено технічну документацію та передано безкоштовно у власність останнього 1,1820 га. На підставі вказаного рішення відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 119273 від 17.06.2011 року на земельну ділянку площею 0,2500 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, в тому числі і на частину земельної ділянки переданої у власність спадкодавця ОСОБА_5 .

Розпорядження земельними ділянками, що перебувають на території відповідного села відноситься до виключної компетенції відповідного орану місцевого самоврядування.

На думку суду позивачем не надано доказів порушення ОСОБА_3 його права користування земельною ділянкою. Зокрема, позивач не надав будь-яких правовстановлюючих документів, на підставі яких він чи його спадкодавець користувався земельною ділянкою та не доведено яким чином видача відповідачу ОСОБА_3 державного акту про право власності на земельну ділянку порушує його права.

При цьому суд виходить із того, що спірне рішення Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області є актом індивідуальної дії, яке вичерпало свою юридичну силу після реалізації, а саме: після одержання відповідачем ОСОБА_3 документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно (відповідного державного акта) та державної реєстрації цього права за ним.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Отже, позивач не довів належними і допустимими доказами, що оскаржуване ним рішення сесії Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області є незаконним та порушує його права, та не довів своє право землекористування вказаною спірною земельною ділянкою.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,1186 га шляхом зобов`язання відповідача звільнити частину земельної ділянки площею 0,0159 га, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами, в тому числі суд виходив із того, що права позивача не порушено, так як останнім не було доведено, що він набув в порядку спадкування право власності на спірну земельну ділянку. З огляду на встановлені обставини справи, суд критично оцінює висновок судової земельно - технічної експертизи № 634 від 07 листопада 2018 року про накладення меж земельних ділянок.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2-13, 19, 76-81, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області та ОСОБА_3 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 04 січня 2021 року.

Суддя