ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1257/20 Справа № 173/2386/18 Головуючий у першій інстанції: Петрюк Т.М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро Плюс" на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро Плюс», Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Дніпропетровської регіональної філії, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро», Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що йому згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 385, виданого 23.02.2015 року Верхньодніпровською Державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області належить на праві приватної власності, земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0029, площею 6.5006 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Позивач зазначає, що раніше зазначена земельна ділянка на підставі Державного акту про право приватної власності на землю від 11.12.2002 року належала сестрі позивача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і після смерті якої він успадкував зазначену земельну ділянку. Після смерті ОСОБА_2 , у позивача опинився примірник договору оренди земельної ділянки № 56 від 19.04.2006 року, укладений між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ТОВ «Унірем-Агро», який був зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у Верхньодніпровському райвідділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру № 94 від 26.05.2006 року. Відповідно до умов зазначеного договору він укладався строком на 15 років. Оскільки після прийняття позивачем спадщини у вигляді вищевказаної земельної ділянки ТОВ «Унірем-Агро», зазначеною земельною ділянкою не користувалось, позивач став за допомогою своїх знайомих самостійно обробляти належну йому земельну ділянку. В листопаді 2017 року позивач отримав листа від відповідача ТОВ «Унірем-Агро Плюс», в якому він пропонував звернутись до нього для отримання орендної плати за умовами діючого договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ «Унірем-Агро Плюс». В листопаді 2017 року позивач звернувся до ТОВ «Унірем-Агро Плюс» і отримав фотокопію договору оренди земельної ділянки без номеру і дати укладення, згідно якого начебто ОСОБА_2 , передала належну їй земельну ділянку (яка на цей час належить позивачеві на праві власності) в оренду строком на 15 років ТОВ «Унірем-Агро Плюс». Вищевказаний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом, який був структурним підрозділом Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр держаного земельного кадастру», в книзі державної реєстрації договорів оренди землі № 31 від 04.06.2010 року. Позивач не визнає дійсність даного договору, оскільки він не містить номеру і дати його укладення. Крім того, орендодавець ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 не могла укласти спірний договір 04.06.2010 року, на дату його державної реєстрації, тобто через два роки після своєї смерті. Крім того невід`ємною частиною договору оренди земельної ділянки є акт прийму-передач земельної ділянки - об`єкта оренда, який відсутній як додаток до спірного договору, оскільки він не міг бути підписаний орендодавцем через два роки після її смерті. Позивач зазначає, що спірний договір оренди земельної ділянки слід визнати недійсним також виходячи з того, що він був укладений до закінчення строку дії раніше укладеного договору оренди земельної ділянки з іншим орендарем, і цей договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_2 та третьою особою ТОВ «Унірем-Агро» розірваним у встановленому порядку не був на час його укладення з відповідачем ТОВ «Унірем-Агро Плюс». Тому, позивач просив визнати недійсним з одночасним скасуванням його державної реєстрації, договір оренди земельної ділянки без номеру та дати укладення, між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро Плюс", зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" в книзі державної реєстрації договорів оренди землі за №31 від 04.06.2010 року.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року задоволено позовні вимоги, вирішено визнати недійсним з одночасним скасуванням його державної реєстрації договір оренди земельної ділянки без номеру та дати укладення, укладений між ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , і Товариством з обмеженою відповідальністю «Унірем-Агро Плюс», зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом філії ДП «Центр державного земельного кадастру» в книзі державної реєстрації договорів оренди землі за №31 від 04.06.2010 року; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ "Унірем-Агро Плюс", посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки ОСОБА_1 , ТОВ «Унірем-Агро Плюс», ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Дніпропетровської регіональної філії, ТОВ «Унірем-Агро», ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, які долучено до матеріалів справи (а.с.1-7 т.2).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 385, виданого 23.02.2015 року Верхньодніпровською Державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0029, площею 6.5006 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.9 т.1).

Згідно державного акту IV-ДП №030733 від 11.12.2002 року земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:0029, площею 6.5006 га належала сестрі позивача ОСОБА_2 , яка згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 (а.с.7) померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і після смерті якої позивач успадкував зазначену земельну ділянку.

За життя ОСОБА_2 уклала договір оренди земельної ділянки №56 від 19.04.2006 року з орендарем ТОВ «Унірем-Агро», даний договір був зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у Верхньодніпровському райвідділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру №94 від 26.05.2006 року. Відповідно до п.п.2.2 договору він укладався строком на 15 років починаючи з дати його реєстрації (а.с.13-14 т.1).

Судом першої інстанції встановлено, що в листопаді 2017 року позивач отримав листа від відповідача ТОВ «Унірем-Агро Плюс» в якому останній пропонував звернутись до нього для отримання орендної плати за умовами діючого договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ «Унірем-Агро Плюс».

Також, в листопаді 2017 року позивач у відповідача ТОВ «Унірем-Агро-Плюс» отримав фотокопію договору оренди земельної ділянки без номеру і дати укладення, згідно якого ОСОБА_2 передала належну їй земельну ділянку в оренду строком на 15 років ТОВ «Унірем-Агро Плюс». Вищевказаний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом, який був структурним підрозділом Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр держаного земельного кадастру» в книзі державної реєстрації договорів оренди землі №31 від 04.06.2010 року (а.с.15-16 т.1).

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст.93 ЗК України).

Згідно зі ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч.4 ст.124, ст.125 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином законодавством встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто укладений правочин є дійсним якщо він не визнаний недійсним судом, або його недійсність не встановлена законом.

Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України.

Згідно з вимогами частини першої цієї статті Цивільного Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19), для визначення початку перебігу та закінчення строку дії саме цього договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що первісний договір оренди укладено між ОСОБА_2 та ТОВ «Унірем-Агро» на п`ятнадцять років, цей договір набрав чинності після підписання сторонами та державної реєстрації 26 червня 2006 року, строком дії по 26 червня 2021 року; встановивши, що на час державної реєстрації договору з ТОВ «Унірем-Агро-Плюс» 04.06.2010 року ОСОБА_2 не мала цивільної право- та дієздатності у зв"язку зі смертю 05.01.2008 року; встановивши, що договір з ТОВ «Унірем-Агро-Плюс» оформлено під час дії договору оренди тієї ж земельної ділянки з іншою юридичною особою - ТОВ «Унірем-Агро», - колегія дійшла висновку про обгрунтованість оскаржуваного рішення щодо визнання недійсним оспорюваного договору оренди, оскільки він суперечить наведеним вище вимогам законодавства.

Посилання апелянта на отримання позивачем орендної плати за оспорюваним договором не спростовують правильність висновку місцевого суду щодо наявності підстав для визнання вищевказаного договору недійсним.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро Плюс" - залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді