Справа №173/82/20
Провадження №2/173/319/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

За участю: позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську, за правилами спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

17.01.2020 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів до відповідача ОСОБА_2

11.02.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особою

12.02.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 18.03.2020 року.

18.03.2020 року в судовому засіданні оголошена на перерва до 30.04.2020 року

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

В судовому засіданні 30.04.2020 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 26.09.2009 року виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 41. Стягнути з відповідача аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (прибутку) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дітей.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 26.09.2009 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, який був зареєстрований виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 41

В період шлюбу у них народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Шлюбні відносини вони не підтримують близько 4-х років, хоч проживають в одному житловому приміщенні. Таким чином тривалий час кожен з них проживає власним життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування.

Причиною розпаду сімейних відносин стало відсутність взаємопорозуміння між ними, наявність діаметрально протилежних поглядів на шлюб та сім`ю, що має наслідком наявність між ними постійних сварок та суперечок.

На час пред`явлення позову між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо матеріального утримання дітей. Її матеріальне становище не дозволяє самостійно утримувати дітей , що й стало причиною звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, за доводами, викладеними в позовній заяві. Строк для примирення просить не надавати. Після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище. Також просить стягнути аліменти на утримання дітей.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що він бажає, щоб діти проживали в сім`ї і він кожного дня міг їх бачити, а не ходити в гості. Він працював на трьох роботах, розводив курчат для того, щоб забезпечити матеріально сім`ю. Позивачка жодного дня не працювала, тому він проти того, щоб з нього стягувались аліменти, так як вони будуть витрачатись не на утримання їхніх дітей.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між сторонами виник спір із сімейних правовідносин, пов`язаних із розірванням шлюбу та наданням матеріального утримання на дітей.

Судом встановлено, що 26 вересня 2009 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 41, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, в яких сторони записані батьками дітей.

Судом встановлено, що шлюбні відносини, ведення спільного господарства та спільне проживання сторони припинили.

Причиною розпаду сімейних відносин стало те, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння в результаті протилежних поглядів на сімейне життя, наявність постійних сварок та конфліктів, що створило неможливі умови для спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, - чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання шлюбу.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим. Позивач наполягає на розірвання шлюбу зазначаючи, що шлюб між нею та відповідачем не існує. Позивач заперечує проти надання строку для примирення, а відповідачем клопотання про надання строку для примирення не заявлене. Крім того судом оголошувалась перерва в судовому засідання з метою надання сторонам часу для примирення та можливості визначитись щодо перебування у шлюбі в подальшому. Але позивач настоює на розірванні шлюбу. З чого суд робить висновок, що у сторін було достатньо часу для прийняття зваженого рішення про продовження перебування в шлюбі, проте примирення між сторонами не відбулося. За даних обставин суд вважає за можливе прийняти рішення про розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України - Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України - Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин протягом тривалого часу. Позивач настоює на розірванні шлюбу, тому виходячи із принципу добровільності (вільної згоди чоловіка і жінки) шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше перебування сторін у шлюбі буде мати наслідком примушення позивача до шлюбних відносин, та втратить одну з основних його підстав - добровільність.

Доводи відповідача про те, що він бажає, щоб діти проживали в сім`ї, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу, так як шлюб -це союз чоловіка і жінки і відповідачем не надано жодних доводів того, що він бажає і в подальшому перебувати у шлюбі з позивачкою та протягом наданого судом строку не вжито заходів для примирення з позивачкою.

За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Дане рішення приймається судом у відповідності із способом захисту обраним позивачем та передбаченим нормами Сімейного кодексу України.

Після розірвання шлюбу суд відповідно до прохання позивачки вважає за можливе відновити їй дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Враховуючи вину обох із сторін у розірванні шлюбу, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору повинні бути покладені на позивача. Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, на думку суду повинні бути покладені на відповідача.

Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку не надає, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на спростування даного факту. Крім того відповідач заперечує проти стягнення з нього аліментів посилаючись на те, що позивачка буде витрачати надані ним кошти і на себе, що також свідчить про ненадання матеріальної допомоги відповідачем позивачці на утримання дітей. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей відповідно до способу захисту, обраному позивачкою, та який передбачений нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенціїї ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини

За наведених вище обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (прибутку) відповідача, але неменше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до повноліття старшої дитини. Так як позивач просить стягнути аліменти саме в такий спосіб.

Після досягнення повноліття найстаршою дитиною, аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, якщо ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей

Стягнення аліментів в даному розмірі з урахування обов`язку матері матеріально утримувати дітей на думку суду буде необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дітей даного віку.

Доводи відповідача, що позивач буде витрачати надані ним кошти на себе, а не на утримання дітей є лише припущеннями, оскільки ніякими доказами не підтверджуються, тому не приймаються судом до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 17.01.2020 року. Тому суд приходить до висновку про стягнення аліментів з даної дати, оскільки відповідачем не надано доказів надання матеріального утримання на дітей за попередній період.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць.

На підставі чого суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 840 грн. 80 коп., а позовними вимогами про стягнення аліментів.

На основі ст. 110, 112, 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 430 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 26 вересня 2009 року виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Актовий запис № 41 між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 відновити дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 .

Після набрання рішенням законної сили його копію направити Верхньодніпровському районному відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану покласти на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючу за адресою:

АДРЕСА_1 із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання двох дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 17 січня 2020 року і до повноліття старшої дитини.

Після досягнення повноліття найстаршою дитиною, аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, якщо ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей

Рішення суду в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , судовий збір на користь держави в сумі 840 грн. 80 коп. за позовними вимогами про стягнення аліментів.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 10.05.2020 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 12.05.2020 року

Оприлюднене 12.05.2020 року

Рішення набирає законної сили 10.06.2020 року