Номер провадження: 22-ц/813/467/20
Номер справи місцевого суду: 522/3857/18
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря Чепрас А.І.,

з участю: представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року (одноособово суддя Бондар В.Я.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Щадко Оксани Іларіївни, публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про скасування реєстрації права власності,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції)

06.03.2018 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 , третя особа публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі-Банк) і просила скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щадко О.І. щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 28295904 від 17.02.2016 року та відповідний запис №13302206 про право власності Банка на квартиру АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано наступним.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2014 року у справі №522/1917/14-ц задоволено позов Банка шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: на квартиру АДРЕСА_1 , суд визнав за Банком право власності на спірну квартиру і виселив ОСОБА_1 та всіх мешканців зі спірної квартири, витребувавши від ОСОБА_1 з передачею Банку технічного паспорта і правовстановлюючих документів на квартиру. Рішенням апеляційного суду Одеської області 11.04.2017 р. скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2014 року в частині виселення з квартири ОСОБА_1 , а в частині інших вимог, апеляційний суд відстрочив виконання заочного рішення суду від 01.12.2014 року на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

13.02.2016 року приватний нотаріус Щадко О.І. вчинила запис про реєстрацію за Банком права власності на спірну квартиру.

Посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області 11.04.2017 р.

відстрочено виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2014 року в частині звернення стягнення на майно шляхом визнання права власності на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», реєстрація права власності на квартиру за Банком є безпідставною, позивачка просила позов задовольнити.

У судовому засіданні в суді першої інстанції 15.03.2019 р. представник позивачки

позов підтримав, представник відповідача заперечувала проти позову.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.03.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Суд скасував рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щадко О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 28295904 від 17.02.2016 року та відповідний запис №13302206 про право власності Банка на квартиру АДРЕСА_1 .

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Банк не погодився із рішенням суду першої інстанції від 15.03.2019 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає:

Скасовуючи рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно, суд зазначив, що право власності за Банком на підставі рішення суду хоча і набрало законної сили, проте його виконання відстрочене судом апеляційної інстанції, при цьому, суд, всупереч діючого процесуального законодавства, не зазначив норму матеріального права, яка порушена державним реєстратором при прийняті оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.2 ЗУ «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майн обтяжень» (в редакції чинній на момент здійснення спірних реєстраційних дій), державна реєстрація прав на нерухоме майно (далі державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження так шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснена за Банком на підставі рішення Приморського районного Одеси від 01.12.2014 р. і станом на день прийняття державним реєстратором рішення № 28295904 від 17.02.2016 р., рішення Приморського районного Одеси від 01.12.2014 р. набрало законної сили.

Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майн обтяжень» закріплений вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні реєстраційних дій. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою його прийняття.

Суд в рішенні посилається на п.п.3,4 ч. 1 ст.24 цього Закону, зазначаючи, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявленим документам, що їх посвідчують. При цьому, не зазначає в чому саме документи подані для реєстрації не відповідали вимогам Закону.

Рішення апеляційного суду Одеської області 11.04.2017 р., яким відстрочено виконання рішення на період дії України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту, іноземній валюті», прийнято після здійснення державної реєстрації права власності Банка на спірне нерухоме майно і жодним чином не скасовує рішення державного реєстратора. Крім того, суд прийшовши до висновку про передчасність здійснення державної реєстрації власності, не зазначив норму матеріального права, яка передбачає таку підставу для скасування рішення державного реєстратора.

Згідно п. 41 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» № 1141 від 26.10.2011 р. державний реєстратор заносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Суд, задовольнивши позовні вимоги щодо скасування запису про право власності застосував захист права позивача у спосіб, що не передбачений законом, а також передчасно, оскільки у разі скасування рішення про державну реєстрацію прав, відповідні записи про скасування державної реєстрації прав вносяться в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Позивачка ОСОБА_1 у поясненнях на апеляційну скаргу зазначила:

Приватний нотаріус Щадко 0.І., на виконання заочного рішення суду від 01.12.14 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру ОСОБА_1 ), прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і здійснила реєстрацію права власності на спірну квартиру за Банком. Однак 11.04.2017 року апеляційний суд Одеської області своїм рішенням змінив заочне рішення суду від 01.12.2014 року і в цій частині відстрочив виконання заочного рішення суду на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Починаючи з 11.04.17 р. відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, не відповідають відомостям, що містяться в документі, на підставі яких проведені реєстраційні дії та які мають пріоритет, у відповідності до п.2 ст. 12 ЗУ «Про реєстрацію». Тобто наявність в Державному реєстрі прав запису про право власності Банка на квартиру позивача не відповідають пріоритетним відомостям та порушують державні гарантії щодо об`єктивності, достовірності та повноти відомостей, які передбачені п.1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про реєстрацію».

Під час розгляду справи не встановлено наявності законних підстав для припинення права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру. Тому запис в Державному реєстрі прав порушує права позивача, передбачені нормою ч. І ст. 321 ЦК України, за якою право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд прийняв законне рішення і поновив порушені права позивача та здійснив фактичне приведення відомостей Державного реєстру прав у відповідність дійсним обставинам і не з підстав неправомірності рішення реєстратора чи порушень, допущених під час здійснення реєстраційних дій, а саме з підстав зміни відомостей, що містяться в документі, за яким були проведені реєстраційні дії.

Судом першої інстанції було досліджено та надано відповідну оцінку тим обставинам, що за встановленим порядком не передбачена можливість в інший спосіб захистити порушені права відповідача.

Законом не передбачений випадок, коли рішенням суду відстрочено дію документу, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав, тому відомості, що містяться в Державному реєстрі прав, неможливо привести у відповідність до висновків, затверджених рішенням апеляційного суду Одеської області по справі № 522/1917/14-ц безпосередньо в межах порядку, що встановлений ЗУ «Про реєстрацію».

Рішення суду повністю відповідає завданню та засадам цивільного судочинства, є обґрунтованим та прийнятим з урахуванням приписів ч.2 ст. 5 ЦПК України, якими передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд, відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Позивачка вважає, що крім захисту її порушеного права, суд вирішив завдання фактичного виконання рішення апеляційного суду по справі № 522/1917/14-ц, тобто реалізував відносно нього вимоги щодо обов`язковості судового рішення, що набрало законної сили.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2014 року у справі №522/1917/14-ц задоволено позов Банка шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: на квартиру АДРЕСА_1 , суд визнав за Банком право власності на спірну квартиру і виселив ОСОБА_1 та всіх мешканців зі спірної квартири, витребував від ОСОБА_1 , з передачею Банку, технічний паспорт і правовстановлюючі документи на квартиру (а.с.10.11).

13.02.2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щадко 0.І., на виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2014 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру ОСОБА_1 ) шляхом визнання права власності за Банком, прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 28295904 від 17.02.16 р. та здійснив реєстрацію права власності (номер запису про право власності: 13302206) на квартиру за Банком (а.с.7-9).

Рішенням апеляційного суду Одеської області 11.04.2017 р., заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2014 року в частині виселення з квартири ОСОБА_1 скасовано, а в частині інших вимог, апеляційний суд відстрочив виконання заочного рішення суду від 01.12.2014 року на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а.с.12-14).

06.03.2018 року ОСОБА_1 звернулась із позовом про скасування рішення приватного нотаріуса Щадко О.І. щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 17.02.2016 року про право власності Банка на квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на порушення своїх прав і відсутність підстав для державної реєстрації права власності, оскільки на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 11.04.2017 року відстрочено виконання заочного рішення суду від 01.12.2014 року на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а.с.4,5).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини з державної реєстрації права власності на нерухоме майно, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі-Закон).

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з обґрунтованості позовних вимог (а.с.115-118).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ст. ст. 328 ч.1, 331 ч.2 ЦК України).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. До загальних засад державної реєстрації прав входить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії (ст. ст. 2 ч.1 п.1, 3 ч.1 п.1, ч.2, 12 ч.2 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 із визнанням за Банком права власності на спірну квартиру. 13.02.2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щадко 0.І., на виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2014 року, прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та здійснила реєстрацію права власності на спірну квартиру за Банком. На підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 11.04.2017 року, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2014 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Банком права власності на спірну квартиру змінено із відстроченням виконання заочного рішення суду в цій частині на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Право власності припиняється з підстав, визначених ст. 346 ЦК України, а саме, у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника; визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, а також в інших випадках, встановлених законом .

У розумінні ч.2, ст. 331 ЦК України та п.1 ч.1 ст. 2 Закону, запис у Державному реєстрі прав виконує функцію офіційного визнання і підтвердження державою факту набуття особою права власності на квартиру і визначення моменту виникнення такого права у особи, у даному випадку, такою особою є Банк.

Разом з тим, рішенням апеляційного суду Одеської області від 11.04.2017 року, виникнення у Банка права власності на спірне нерухоме майно відстрочено на певний період та за певних обставин.

Підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, зокрема, є рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили (ст. 19 Закону).

Зважаючи на те, що запис у Державному реєстрі прав виконує функцію офіційного визнання і підтвердження державою факту набуття права власності на нерухоме майно, разом з тим, рішення суду про визнання за Банком права власності в частині виконання відстрочено на певний період та за певних обставин, а станом на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій такі обставини не настали, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

У разі скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п. п. "а" п. 2 ч.6 ст. 37 Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (ст. 26 ч.2 Закону).

Беручи до уваги, що вчиненняу Державному реєстрі прав запису про право власності Банка на спірну квартиру суперечить судовому рішенню про відстрочення його виконання, порушує державні гарантії щодо об`єктивності, достовірності та повноти відомостей, що передбачені п.1 ч. 1 ст. 3 Закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Банка у скарзі, що: зазначаючи про відстрочення виконання рішення, суд, всупереч діючого процесуального законодавства, не зазначив норму матеріального права, яка порушена державним реєстратором; суд послався на п.п.3,4 ч. 1 ст.24 Закону, однак не зазначив в чому саме подані Банком документи для реєстрації не відповідали вимогам Закону; рішення апеляційного суду Одеської області від 11.04.2017 р. про відстрочення виконання рішення на період дії України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту, іноземній валюті», прийняте після здійснення державної реєстрації права власності Банка і жодним чином не скасовує рішення державного реєстратора; прийшовши до висновку про передчасність здійснення державної реєстрації власності, суд не зазначив норму матеріального права, яка передбачає таку підставу для скасування рішення державного реєстратора; державний реєстратор заносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду, проте суд,задовольнивши позов, застосував захист права позивача у спосіб, що не передбачений законом, а також передчасно, оскільки у разі скасування рішення про державну реєстрацію прав до державного реєстру прав відповідні записи про скасування державної реєстрації прав вносяться в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав, - не заслуговують на увагу.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснена 13.02.2016 року за Банком на підставі заочного рішення Приморського районного Одеси від 01.12.2014 року, виконання якого, на підставі рішення апеляційного суду від 11.04.2017 року, відстрочено на період дії України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту, іноземній валюті».

Запис у Державному реєстрі прав виконує функцію офіційного визнання і підтвердження державою факту набуття права власності на нерухоме майно, разом з тим, оскільки рішення суду про визнання права власності в частині виконання відстрочено на певний період та за певних обставин, які не настали на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій, відсутні правові підстави для визнання державою з 13.02.2016 року права власності за Банком на спірний об`єкт нерухомого майна.

Вчиненняу Державному реєстрі прав 13.02.2016 року запису про право власності Банка на спірну квартиру суперечить рішенню суду про відстрочення його виконання, а також порушує державні гарантії щодо об`єктивності, достовірності та повноти відомостей, як визначено п.1 ч. 1 ст. 3 Закону.

Загальною засадою державної реєстрації прав, зокрема, є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Рішенням апеляційного суду від 11.04.2017 року відстрочено виконання заочного рішення суду від 01.12.2014 року про визнання права власності на нерухоме майно за Банком. Рішення апеляційного суду в частині відстрочення виконання заочного рішення суду набрало законної сили 11.04.2017 року.

Підставою для відмови в державній реєстрації прав, відповідно до ст. 24 ч.1 п.4 Закону, зокрема є те, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом, оскільки не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Подані Банком державному реєстратору документи для реєстрації права власності, з врахуванням рішення суду апеляційної інстанції від 11.04.2017 року, не дають змоги встановити часу набуття Банком речових прав на спірне нерухоме майно, що, згідно до п4 ч.1 ст. 24 Закону, є підставою для відмови у державній реєстрації прав.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, пари цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законом або договором. Якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права є ефективним для неї і не суперечить закону.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Встановлено порушення прав та інтересів позивачки відповідачами щодо реєстрації

права власності на підставі рішення суду, виконання якого відстрочено, а тому суд дійшов правильного висновку про захист порушеного права позивачки шляхом задоволення позову.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів залишає скаргу без задоволення, а рішення суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів залишає апеляційну скаргу представника Банка без задоволення, тому Банк не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 18.03.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова