Справа № 348/2486/19
Провадження № 22-ц/4808/339/20
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про скасування записів про право власності, визнання права власності на квартиру та витребування майна з незаконного володіння,за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», поданою його представником Матвійчуком Михайлом Зеноновичем, на ухвалу Надвірнянського районного суду, постановлену у складі судді Міськевич О.Я. 13 грудня 2019 року в м. Надвірна,

в с т а н о в и в :

11 грудня 2019 ОСОБА_1 звернувся з позовом до АТ «Альфа-Банк» про скасування записів про право власності, визнання права власності на квартиру та витребування майна з незаконного володіння.

Одночасно з пред`явленням позову ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення вказаного позову.

Заява мотивована тим, що відповідач АТ «Альфа-Банк» на даний час є власником спірної квартири та у банку знаходяться всі правовстановлюючі документи на квартиру.

Посилаючись на те, що АТ «Альфа-Банк» може розпорядитися квартирою та відчужити таку на користь третіх осіб з метою ухилення від виконання рішення суду, що у свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду, просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на чотирикімнатну квартиру, загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 240, яка належить АТ «Альфа-Банк», заборони вчиняти будь-які дії з вказаним майном, направлені на його відчуження та заборони укладати угоди стосовно такого, проводити реєстрацію та перереєстрацію такого.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 13 грудня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: на чотирикімнатну квартиру, загальною площею 61,2 кв. м., житловою площею 44,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 240, яке належить АТ «Альфа-Банк», , юридична адреса м. Київ, вул. Велика Васильківська буд. 100, п.і. 03150, заборонивши вчиняти будь-які дії з вказаним майном, направлені на його відчуження, заборонивши укладати угоди стосовно нього, проводити його реєстрацію та перереєстрацію.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачем обґрунтовано наведено припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі, може призвести до порушення його прав та законних інтересів і вид забезпечення позову, запропонований позивачем у заяві про забезпечення позову, є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами.

Також судом зазначено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому накладення арешту на вказане нерухоме майно до ухвалення рішення у справі жодним чином не порушує законні права та інтереси відповідача.

У апеляційній скарзі представник АТ «Альфа-Банк» посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду.

Зазначає, що судом безпідставно вжито заходи забезпечення позову, оскільки позивач не додав жодного документа, який би підтверджував, що нерухоме майно може бути відчужено на користь третіх осіб або передано в іпотеку, тощо. Також не було наведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі відчуження спірного нерухомого майна.

Вважає, що заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно та заборони укладати угоди стосовно нього є свідченням того, що відбувається зловживання процесуальними правами задля позбавлення кредитора можливості захистити своє законне майнове право.

Вказує, що заявником не було наведено жодних підстав для забезпечення позову та будь-яких об`єктивних сумнівів, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не з`ясував обставин, які мають значення для справи, застосував заходи забезпечення позову, які не можна визнати співмірними заявленим позовним вимогам, не зазначив жодних мотивів на обґрунтування зробленого судом припущення про те, що невжиття таких заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, не врахував інтересів АТ «Альфа-Банк» як кредитора, які суд має брати до уваги, а також не перевірив, чи вживаються кредитором дії, спрямовані на відчуження предмету іпотеки.

На неспівмірність заходів забезпечення позову вказує те, що іпотечний договір є чинним та діє презумпція правомірності правочину, яка встановлена ст. 204 ЦК України.

Судом першої інстанції не надано оцінки відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам та їх співмірності, не наведено обґрунтувань щодо такої, не враховано, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Також зазначає, що застосоване судом забезпечення є беззаперечним порушенням принципу мирного володіння майном і права власності в цілому, оскільки обмежує власника у праві користуватися та розпоряджатися своїм майном, зокрема позбавляє власника можливості передавати майно в оренду, укладати угоди щодо постачання (надання) комунальних послуг, тощо.

Крім цього, оскаржувана ухвала не відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим законом, а саме у такій не зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), а також судом в ухвалі не вирішене питання про зустрічне забезпечення.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до АТ «Альфа-Банк», просив скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 32842688 від 14.08.2019 року про право власності АТ «Укрсоцбанк» на об`єкт нерухомого майна № 240, а саме квартиру, чотирикімнатну, загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 34311761 від 26.11.2019 року про право власності АТ «Альфа-Банк» на об`єкт нерухомого майна № 240, а саме вищевказану квартиру, визнати за ним право власності на спірну квартиру, РНОНМ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 240, та витребувати таку на його користь з незаконного володіння АТ «Альфа-Банк»(а.с. 2-41).

Отже, предметом позову у даній справі є визнання права власності на майно, витребування такого у незаконного володільця та скасування відповідних записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відповідача.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Так, на обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказує, що «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач АТ «Альфа-Банк», всупереч чинного законодавства та в період дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зареєстрували на себе право власності на квартиру, яка належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.05.1993 року та свідоцтва про право власності на спадщину за законом № Д-1489 від 01.09.2003 року(а.с. 43-45).

При цьому, належність на праві власності чотирикімнатної квартири, загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,стосується фактичних обставин справи та не є предметом дослідження при вирішенні питання про забезпечення позову.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не додав жодного документа, який би підтверджував можливість відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб або передачі такого в іпотеку та суд не перевірив, чи вживаються кредитором дії, спрямовані на відчуження предмету іпотеки,а також, що не було подано доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі відчуження спірного нерухомого майна, не приймаються до уваги, враховуючи наступне.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим або буде ускладнено чи стане неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, буде ускладнено чи стане неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. При цьому, заявник не зобов`язаний подавати суду докази.

Обґрунтовуючи необхідність застосування судом певних видів заходів забезпечення позову, заявник посилався на те, що відповідач може розпорядитися квартирою та відчужити таку на користь третіх осіб з метою ухилення від виконання рішення суду, що у свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду.

При цьому, відповідно до інформації, що міститься в Державну реєстрі речових прав на нерухоме майно, за відповідачем зареєстровано право власності на спірну квартиру (а.с. 34-35).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що заходи забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач, не порушуватимуть прав та інтересів третіх осіб, а лише забезпечать виконання можливого рішення суду та такі є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, відсутні підстави вважати, що заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно та заборони укладати угоди стосовно нього є свідченням зловживання заявником процесуальними правами задля позбавлення кредитора можливості захистити своє законне майнове право, на що посилається апелянт, оскільки вжиття таких заходів застосовується судом в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника) та жодним чином не обмежує право на захист майнового права.

Також безпідставними є посилання апелянта на те, що застосоване судом забезпечення є беззаперечним порушенням принципу мирного володіння майном і права власності в цілому, так як обмежує власника у праві користуватися та розпоряджатися своїм майном, зокрема позбавляє власника укладати угоди щодо постачання (надання) комунальних послуг, оскільки будь-яких обмежень щодо користування майном судом не встановлено. При цьому, такі заходи забезпечення мають тимчасовий характер.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення, а ухвалу Надвірнянського районного суду від 13 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 18 березня 2020 року.