Провадження № 6/760/694/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Король О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Барладіна Петра Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,-

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва звернувся приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Барладін П.О. з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа та просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом 752/19917/13-ц, від 18.03.2014 про стягнення із ОСОБА_1 суми боргу за договором позики в розмірі 38366,40 грн та 239,66 грн - 3% річних від суми заборгованості.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Барладіна П.О. знаходиться виконавче провадження №59531620 з примусового виконання виконавчого листа №752/19917/13-ц виданого 18.03.2014 та виконавче провадження №59530096 з примусового виконання виконавчого листа №752/4849/15-ц виданого 28.12.2015.

Приватним виконавцем 11.07.2019 винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, якими боржника, зобов`язано протягом п`яти днів з моменту отримання цієї постанови, подати декларацію про доходи та майно, за формою встановленою Міністерством юстиції України, та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження було направлено рекомендованим поштовим відправленням, у тому числі боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

На думку приватного виконавця, боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання (ВП 59465750, ВП 59530096).

Приватним виконавцем винесено постанови:

- про стягнення з боржника основної винагороди,

- про стягнення з боржника основної винагороди,

- про арешт коштів боржника,

- про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження ЗВП №59533439,

- про арешт майна боржника,

В той же день метою встановлення майнового стану боржника, приватним виконавцем направлено електронні запити до відповідних органів МВС, ПФУ, ДФС та запит до ГУ ДМС у м. Києві, відділу державної реєстрації актів цивільного стану, відділу контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи управління превентивної діяльності ГУ НП у м. Києві, відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві Державної Адміністрації. Відповіді на вказані запити отримані приватним виконавцем протягом 11-16.07.2019.

12.07.2019 виконавцем, за результатами перевірки у ДРРП, виявлено нерухоме майно боржника, а саме: квартиру, яка належить боржнику на праві власності на підставі договору дарування квартири.

Приватним виконавцем направлено виклик про необхідність явки до приватного виконавця 17.07.2019 та надання інформації та документів за переліком. Однак, на вказаний виклик боржник не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, про що приватним виконавцем складено відповідний акт.

19.07.2019 викликом виконавця №1799 зобов`язано боржника з`явитися до виконавця 07.08.2019.

22.07.2019 на адресу боржника направлено вимогу, якою зобов`язано останнього бути присутнім 08.08.2019 під час проведення виконавчих дій з опису та арешту майна боржника.

07.08.2019 боржник на прийом до виконавця не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, про що приватним виконавцем складено відповідний акт.

08.08.2019 виходом виконавця за адресою місцезнаходження майна боржника, у присутності двох понятих, встановлено факт відсутності можливості доступу до приміщення, боржник не виконав вимогу виконавця та для проведення виконавчої дії не з`явився. За вказаним фактом виконавцем складено відповідний акт.

Того ж дня, виконавцем у телефонному режимі повідомлено особисто боржника про відкриття виконавчого провадження, за яким він є боржником.

10.08.2019 на адресу боржника направлено повторний виклик виконавця від 09.08.2019 №1949, яким зобов`язано боржника з`явитися до виконавця 14.08.2019.

Додатково 09.08.2019 виконавцем направлено електрону (скановану) копію виклику від 09.08.2019 №1949, через месенджер telegram на телефон боржника. Відповідно до позначки у месенджері, відповідне повідомлення переглянуто адресатом. Однак, боржник 14.08.2019 на прийом до виконавця не з`явився, про що виконавцем складений відповідний акт.

З метою встановлення майнового стану боржника та опису належного йому майна, приватний виконавець двічі виходив за адресою боржника, зазначену у виконавчому документі, втім двері на неодноразові дзвінки/стукання ніхто не відчинив, про що було складено відповідні Акти.

24.09.2019 виконавцем підготовлено подання про примусовий привід боржника та направлено до Голосіївського районного суду м. Києва.

22.10.2019 ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва задоволенно подання виконавця про примусовий привід боржника. Вказану ухвалу направлено до Голосіївського УП ГУНП у м. Києві для подальшого виконання.

03.02.2020 виконавцем підготовленно подання про розшук боржника та направлено до Голосіївського районного суду м. Києва.

13.02.2020 ухвалою суду задоволено подання виконавця про розшук боржника та направлено до поліції для подальшого її виконання.

10.08.2020 на адресу боржника виконавцем направлено виклик від 10.08.2020 №434 з`явитися до виконавця 28.08.2020. Однак, боржник 28.08.2020 на прийом до виконавця не з`явився, про що виконавцем складений відповідний акт.

28.08.2020 виклик виконавця опублікований в газеті «Урядовий кур`єр», яким зобов`язано зявитися боржнику до виконавця 09.09.2020. Однак, боржник 09.09.2020 на прийом до виконавця не з`явився, про що виконавцем складений відповідний акт.

На думку приватного виконавця наявне умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього відповідним рішенням, що підтверджується наступними фактами: боржник порушив вимоги п.3 ч.5 ст.19 Закону, а саме не подав декларацію про доходи та майно за формою встановленою Міністерством юстиції України; не зявився на виклики від 11.07.2019 №1949; не зявився на виклики від 19.07.2019; проігнорував вимогу від 19.07.2019; не зявився на виклики від 09.08.2019; не здійснено жодний дій боржником спрямованих на виконання рішення за виконавчим документом; не з`явився на виклики від 10.08.2020 та не з`явився на виклик (оголошення) яке опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр».

У судове засідання виконавець не з`явився, про розгляд подання повідомлявся належним чином. При цьому, від приватного виконавця до канцелярії суду 17.11.2020 надійшло клопотання, відповідно до якого останній просив розглянути справу без його участі, з урахуванням позиції виконавця викладеної у поданні.

Інші учасники судового розгляду про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, вивчивши подання, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що у задоволенні подання приватного виконавця слід відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до положень п.19 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Положеннями п.2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду, має обов`язково містити, зокрема, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Згідно положень ч.ч.1-3 ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця знаходиться виконавче провадження №59531620 з примусового виконання виконавчого листа № 752/19917/13-ц, що виданий 18.03.2014 Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 38366,40 грн та 239,66 грн - 3% річних від суми боргу та виконавче провадження №59530096 з примусового виконання виконавчого листа № 752/4849/15-ц, що виданий 28.12.2015 Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в сумі 13811,90 грн, три проценти річних в сумі 2087,55 грн та судовий збір в сумі 243,60 грн.

11.07.2019 приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень за вказаними виконавчими листами, копію постанов направлено боржнику, де зокрема останнього зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, а також сплатити борг у відповідному розмірі за виконавчим написом; та інші постанови: про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника.

Також, 11.07.2019 приватним виконавцем Барладіним П.О. винесено наступні постанови: про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника та про стягнення з боржника основної винагороди. Копії даних постанов направлено сторонам виконавчого провадження. Крім того, копію постанови про арешт коштів боржника направлено до відповідних банківських установ, а щодо арешту майна боржника внесено відповідні відомості до реєстрів.

11.07.2019 приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №59530096, №59531620 у зведене виконавче провадження №59533439.

Як зазначає приватний виконавець, 11.07.2019 та 19.07.2019 приватним виконавцем здійснено виклик боржника відповідно на 17.07.2019 та 07.08.2019, однак останній за викликами не з`явився.

09.08.2019 та 10.08.2020 приватним виконавцем здійснено виклик боржника відповідно на 14.08.2019 та 28.08.2020, однак останній за викликами не з`явився.

Крім того, 03.09.2020 виконавцем розміщено оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» про виклик боржника на 09.09.2020, однак останній на виклик не з`явився.

Проте, відомостей про отримання боржником вимог державного виконавця, як і власне постанови про відкриття виконавчого провадження та інших постанов, матеріали справи не містять. Серед наданих разом з поданням копій матеріалів виконавчого провадження містяться квитанції поштового відділення, які суд оцінює критично як доказ направлення боржникові, оскільки з вказаної копії неможливо встановити, яке вкладення мав конверт: які саме процесуальні документи були направленні боржникові або про які виконавчі дії він повідомлявся засобами поштового зв`язку та відсутні жодні докази про отримання боржником. Повідомлення боржника за допомогою месенджера «Телеграм» взагалі не передбачено чинним законодавством.

Також суд критично ставиться до копій актів приватного виконавця від 17.07.2019 та 07.08.2019, що містяться в матеріалах виконавчого провадження наданих до суду. Оскільки вказані акти складені одноособово приватним виконавцем без залучення іншої сторони виконавчого провадження (стягувача) або запрошених до такої дії понятих з роз`ясненням останнім прав та обов`язків.

22.10.2019 ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва подання приватного виконавця про примусовий привід боржника ОСОБА_1 задоволено. Здійснено привід боржника ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Барладіна П.О. Виконання приводу доручено Голосіївського УП ГУ НП України в м. Києві.

Згідно копії рапорту майора поліції Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві від 28.12.2019 вбачається, що здійснити привід ОСОБА_1 на допит не виявилося можливим.

Крім того, в матеріалах подання міститься повідомлення Голосіївського УП ГУНП в м. Києві від 05.10.2020, з якого вбачається, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києві від 13.02.2020 було оголошено у державний розшук боржника ОСОБА_1 , 26.03.2020 було встановлено місце перебування розшукуваного боржника, у якого було прийнято пояснення з приводу розшуку та зобов`язання про явку за першим викликом до працівників ДВС Голосіївського району та Голосіївського районного суду м. Києва, про що було повідомлено ініціатора розшуку. 26.03.2020, розшукову справу №01-151 від 02.03.2020 було закрито на підставі п.1 ст.9-2 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність».

Так, згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до п.8 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Роз`яснення Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, викладені у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказують, що Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

При цьому, згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктами 2, 5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у тому випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Однак, слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону № 606-XIV, означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до принципів, зазначених в ст.ст.12, 13 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; подання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомлення виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасна явка на вимогу виконавця.

Надані приватним виконавцем копії матеріалів виконавчого провадження, не свідчать про ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчими документами обов`язків у виконавчому провадженні в розумінні ст.19 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, надані копії документів виконавчого провадження не містять належних доказів, що боржник ухиляється від явки до державного виконавця на його вимогу; не надає пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи в інший спосіб порушує вимоги законодавства про виконавче провадження.

Крім того, не надано доказів, які б давали підстави вважати, що боржник має намір ухилитися від виконання виконавчого документу шляхом залишення території України, а також доказів того, що вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боржником суми боргу, а тому висновок про умисні дії боржника щодо уникнення виконання судового рішення є передчасним та неспівмірним з огляду на надані суду письмові докази.

Таким чином, до подання державним виконавцем не було долучено жодних доказів, які б давали беззаперечні підстави вважати, що боржник у виконавчому провадженні має намір ухилятись від виконання виконавчого документа, в тому числі і шляхом залишення території України.

Свобода пересування гарантована ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч.3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

З урахуванням викладено та того, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання виконавчого документу, яка має застосовуватись після здійснення державними/приватними виконавцями всіх інших можливих заходів, а також тієї обставини, що виконавцем не обґрунтовано наявність фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань, суд приходить до висновку, що подання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

З урахування викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця у зв`язку із його необґрунтованістю та передчасністю.

На підставі вищенаведеного, керуючись положеннями Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст.441, 352-353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Барладіна Петра Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Солом`янський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя - Г.О. Козленко