Справа № 523/2773/19
Провадження №2/523/1590/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Правди Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним, визнання права власності та зняття арешту з рухомого майна

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд визнати правочин довіреність від 20.02.2018 року від імені ОСОБА_2 на уповноваження ОСОБА_1 на право експлуатації та розпорядження транспортним засобом автомобілем Шкода Фабіа, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 удаваним та таким, що вчинено з метою приховування договору купівлі-продажу. Також позивач просить визнати за ним право власності на вказаний автомобіль і зняти арешт з нього, накладений Біляївським МВДВС ГТУЮ в Одеській області 28.03.2018 року за №16792944.

Позов мотивується тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діяв за довіреністю від власника автомобіля ОСОБА_3 , 20.02.2018 року було укладено договір купівлі-продажу автомобіля Шкода Фабіа, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , досягнуто взаємної усної домовленості щодо істотних умов купівлі-продажу автомобіля, ОСОБА_2 передав позивачу автомобіль, технічний паспорт, ключі, а позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 60000 грн., про що свідчить його розписка. При цьому, передача, тобто купівля-продаж автомобіля була оформлена у вигляді довіреності на право керування та розпорядження транспортним засобом.

У позивача, на момент видачі довіреності, не було можливості поставити автомобіль на облік через те, що він був знищений після пожару та не було доступу до номеру шасі, однак, після відновлюваного ремонту позивач намагався зареєструвати автомобіль на своє ім`я, але в реєстраційному органі повідомили про наявний арешт у зв`язку з несплатою ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини.

В момент укладення договору купівлі-продажу позивач звертався до нотаріуса з заявою від 20.02.2018 року, про надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, згідно якого арешт на спірний автомобіль накладений не був.

Воля відповідача ОСОБА_2 була направлена не на надання позивачу довіреності, а на продаж автомобіля. Також і воля позивача була направлена на отримання у власність автомобіля.

Позивач посилається на положення ст. ст. 203, 235, 655, 328, 392 ЦК України.

Сторони в судове засідання по розгляду справи по суті не з`явились, відповідачі відзиву не надали.

Судом встановлено:

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля Шкода Фабіа, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_3 .

16.02.2018 року ОСОБА_3 надав довіреність ОСОБА_2 представляти його інтереси з питань експлуатації, розпорядження від його імені, з правом продажу, автомобіля Шкода Фабіа, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

20.02.2018 року ОСОБА_2 , діючи від імені ОСОБА_3 з правом передовіри, уповноважив ОСОБА_1 представляти інтереси власника автомобіля автомобіля Шкода Фабіа з усіх питань експлуатації, розпорядження від його імені, з правом продажу, автомобіля.

Відповідно до розписки від 20.02.2018 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 60000 грн., по факту усної домовленості купівлі-продажу автомобіля Шкода Фабіа, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №54912371 від 20.02.2018 року, складеного нотаріусом Гребенюк І.М., відсутня інформація щодо предмету обтяження - НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №58240947 від 30.01.2019 року, складеного нотаріусом Мороз Г.І., 28.03.2018 року зареєстровано обтяження арешт всього рухомого майна, боржник - ОСОБА_3 (код: НОМЕР_3 ), обтяжувач - Біляївським МВДВС ГТУЮ в Одеській області, номер обтяження - 16792944.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з вимогами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб.

Із змісту ст.59 «Про виконавче провадження» вбачається, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказував на те, що право власності на автомобіль перейшло до нього, оскільки між ним та ОСОБА_3 , як власником автомобіля, 20.02.2018 року фактично відбувся оплатний правочин, а саме купівля-продаж автомобіля.

Проте, такі доводи позивача суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.244 ЦК України на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно зі ст.ст.238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності, а тому згідно довіреності від 20.02.2018 року до позивача не перейшло право власності на автомобіль, оскільки, видачу довіреності без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності на автомобіль.

Вказуючи на ту обставину, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як сторонами правочину, фактично укладено договір купівлі-продажу, позивач із посиланням на вимоги ст.235 ЦК України зазначав, що в даному випадку існують усі необхідні умови для визнання договору доручення удаваним правочином, що приховує договір купівлі-продажу автомобіля.

Відповідно до ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно із ч.2 цієї ж статті, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно із ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Підстави набуття права власності на транспортні засоби чітко визначені цивільним законодавством.

Відповідно до п.п.2,7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілі, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (далі - Правила державної реєстрації та обліку автомобілів…..) передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу в уповноважених органах МВС, на підставі документів, що підтверджують право власності.

Відповідно до п.7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів….. до документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів в тому числі відносяться договори купівлі-продажу транспортних засобів, що засвідчені в установленому порядку, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Факт придбання автомобіля на підставі зазначеного правочину повинен бути належним чином зареєстрований в уповноважених органах МВС з обов`зковим пред`явленням свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в уповноважених органах МВС.

Отже, в даному випадку письмовий договір купівлі-продажу автомобіля підлягає обов`язковій державній реєстрації в уповноважених органах МВС.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.25 своєї постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

На думку суду, між сторонами фактично не було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки, не була проведена державна реєстрація правочину в уповноважених органах МВС.

За таких обставин, до позивача не перейшло право власності на спірний автомобіль, а тому він у відповідності до вимог ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» не має права вимагати визнання права власності на цей автомобіль та звільнення його з-під арешту.

Таким чином, на думку суду, позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Керуючись с.т.ст. 5, 6, 10, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним, визнання права власності та зняття арешту з рухомого майна.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний тест рішення складено 12.03.2020 року.

Суддя