ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 березня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/1910/19

Головуючий у першій інстанції - Кутовий Ю. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/472/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 січня 2020 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями під АДРЕСА_1 та права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за заповітом,

місце постановлення судом першої інстанції ухвали - місто Корюківка,

дата складання судом першої інстанції повного тексту ухвали - 14.01.2020,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_2 , земельну ділянку площею 2,75 га кадастровий номер :02:002:0068, земельну ділянку площею 0,50 га, кадастровий номер :02:001:0301, земельну ділянку площею 0,29 га, кадастровий номер :02:001:0127.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , батько позивача та чоловік відповідача, який за своє життя залишив заповіт, посвідчений 01.02.2011 секретарем Холминської селищної ради Корюківського району, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого не складалось, а також все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 . Проте нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину, оскільки спірний будинок та земельні ділянки не були зареєстровані за спадкодавцем у встановленому законом порядку, державний акт на земельну ділянку в речах спадкодавця був відсутній, у зв`язку з чим і подано даний позов.

Ухвалою судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачеві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу судді від 14.01.2020 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права. Скаржник зазначає, що ним в позовній заяві вартість майна, що оспорюється, було визначено на власний розсуд і за результатами розрахунку в позові було зазначено ціну позову. Позовна заява відповідає п.3 ч. 3 ст.175 ЦПК України, оскільки в ній зазначено ціну позову та обґрунтований розрахунок сум, що оспорюються. Також позивач вказує, що ним позовна заява була направлена рекомендованим листом 15.12.2019 та вручена представнику суду 20.12.2019, проте з незрозумілих причин, в автоматизованій системі позовна заява зареєстрована лише 24.12.2019. Позивач вважає, що відмова у прийнятті позовної заяви, оформленої відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним нормам судове рішення від 14.01.2020 не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 подав позов про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом права власності на житловий будинок та три земельні ділянки.

Ухвалою судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 03 січня 2020 року позовну заяву було залишено без руху з посиланням на те, що вона подана без додержання вимог, викладених у п.3 ч. 3 ст. 175 та ч.4 ст. 177 ЦПК України, а саме не містить обґрунтованого розрахунку ціни позову.

На виконання зазначеної ухвали судді ОСОБА_1. надав оригінал квитанції про сплату ним судового збору в сумі 768,40 грн.

Визнаючи неподаною та повертаючи позивачеві позовну заяву на підставі ч. 3 ст.185 ЦПК України, суддя суду першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав ухвалу суду від 03.01.2020 про зобов`язання надати суду документи, що містять обґрунтований розрахунок ціни спірного майна.

Колегія суддів вважає вказані висновки суду помилковими, необґрунтованими та незаконними, оскільки вони ґрунтуються на неправильному застосуванні суддею положень цивільного процесуального законодавства.

Положеннями Конституції України, ст. 4,43 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Кожна особа при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.5,6,12 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку суддя суду першої інстанції не виконав вимог процесуального законодавства та порушив право позивача на захист його інтересів.

Пред`явлення позову (заяви) - це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

В силу ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

При цьому, за ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається позивачем, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відсутність в позовній заяві визначення ціни позову може бути підставою для залишення позовної заяви без руху, з подальшим її поверненням позивачеві, у разі не усунення названого недоліку.

Проте у позовній заяві ОСОБА_1 зазначив ціну позову, зазначивши на власний розсуд вартість спірного майна і на виконання ухвали суду від 03.01.2020 сплатив 768,40 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Таким чином, дійшовши висновку про необхідність сплати судового збору суд першої інстанції, враховуючи своє процесуальне право та залишаючи позовну заяву без руху, повинен був вказати точну суму судового збору, яку необхідно сплатити, або якщо на момент пред`явлення позову встановити точну ціну позову неможливо, попередньо визначити розмір судового збору (зокрема, на підставі рішень Холминської селищної ради про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель смт Холми від 03.07.2015 та 04.07.2019) з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову.

Суд першої інстанції залишив поза увагою положення вищевказаної норми й не зазначив точну суму судового збору, яку позивач повинен сплатити, виходячи із позовних вимог, обмежившись виключно посиланням на п.2 ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», що не може вважатись достатнім для виконання вимог закону судом і виключає можливість усунути недоліки позовної заяви.

Наведені процесуальні порушення судом першої інстанції свідчать про обґрунтованість доводів апеляційної скарги у відповідній частині та як наслідок необхідність скасування оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів звертає увагу на те, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Частиною 2 цієї статті визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

У справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції», рішення від 04 грудня 1995 року), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

У справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», рішення від 28 жовтня 1998 року) та у справі Miragall Escolano and others v. Spain («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», рішення від 13 січня 2000 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, посилання позивача на те, що з невідомих причин його позовну заяву судом було отримано 20.12.2019, а зареєстровано в автоматизованій системі документообігу суду лише 24.12.2019, не свідчить про незаконність визначеного такою системою складу суду, оскільки матеріали справи не містять доказів звернення позивача із відповідною заявою щодо проведення службового розслідування дій працівників суду з цього приводу. Факт несанкціонованого втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду не встановлювався.

У зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до норм ст. 379 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 січня 2020 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

О.Є. Мамонова

Повний текст складений 18.03.2020.