Постанова

Іменем України

26 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 310/9257/14-ц

провадження № 61-4114св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Бердянська міська рада, ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Бердянської міської ради, Міжрайонне управління

у Бердянському районі та м. Бердянську Головного управління Держгеокадастру в Запорізької області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду

від 22 січня 2019 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Крилової О. В., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Бердянської міської ради, ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Бердянської міської ради (далі - ВК Бердянської міської ради), Міжрайонного управління у Бердянському районі та м. Бердянську Головного управління Держгеокадастру в Запорізької області (далі -

ГУ Держгеокадастру в Запорізької області) про визнання незаконним рішення Бердянської міської ради та його скасування, визнання незаконним та скасування свідоцтва, визнання недійсним та скасування рішення Реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції

в Запорізькій області, зобов`язання здійснити дії.

Позовна заява мотивована тим, що їй на підставі рішення Бердянського міського суду Запорізької області від 19 серпня 2003 року належить на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

від 26 листопада 2010 року встановлено, що на підставі договору дарування від 27 травня 1985 року власником домоволодіння АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 . Відповідно до рішення виконкому Бердянської міської ради від 11 вересня 1953 року № 526 за домоволодінням АДРЕСА_2 закріплена земельна ділянка площею 427,5 кв. м. Рішенням виконкому Бердянської міської ради від 15 лютого 1963 року № 39 для потреб державного будівництва вилучена земельна ділянка площею 43,4 кв. м і площа земельної ділянки по АДРЕСА_2 складає 384,1 кв. м.

12 вересня 2011 року вона звернулася із заявою до Бердянської міської ради, в якій просила врахувати вищевказані обставини при винесенні рішення щодо надання земельної ділянки по

АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_4

Листом від 12 вересня 2011 року Бердянська міська рада повідомила її про те, що не буде надавати спірну земельну ділянку у власність без погодження її меж із сусідніми землекористувачами.

Проте, пунктом 1.10 рішення Бердянської міської ради від 29 грудня

2011 року № 32 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» була затверджена технічна документація та передана

у власність ОСОБА_2 земельна ділянка площею 0,0427 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

13 квітня 2012 року вона знову звернулася до Бердянської міської ради

із заявою, у якій просила скасувати вищевказане рішення. Листом

від 04 травня 2012 року Бердянська міська рада підтвердила зменшення площі земельної ділянки, яка була надана ОСОБА_4 у власність, та повідомила, що остаточне рішення буде прийнято після отримання інформації з управління Держкомзему у м. Бердянську щодо реєстрації за ОСОБА_5 спірної земельної ділянки.

18 червня 2014 року вона звернулась до Бердянської міської ради із заявою про повідомлення результатів попереднього звернення. Листом Бердянської міської ради від 21 липня 2014 року її повідомили, що рішення щодо скасування пункту 1.10 рішення Бердянської міської ради

від 29 грудня 2011 року № 32 не приймалось.

Вважає, що були порушені її права як користувача сусідньої земельної ділянки, оскільки збільшення площі земельної ділянки, яка надана

у власність ОСОБА_4 , здійснено за рахунок земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні та була закріплена за домоволодінням АДРЕСА_1 .

Крім того, зазначає, що з нею не погодили межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 під час її приватизації.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати незаконним та скасувати пункт 1.10. рішення Бердянської міської ради від 29 грудня 2011 року № 32 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0427 га, що розташована за адресою:

АДРЕСА_2 ;

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності, видане 04 липня 2014 року Реєстраційною службою Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 , серія та номер НОМЕР_1, на земельну ділянку

АДРЕСА_2 ;

- визнати недійсним та скасувати рішення Реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції в Запорізькій області

від 04 липня 2014 року, індексний номер 14216761, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на нерухоме майно: земельну ділянку АДРЕСА_2 , зареєстроване за ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Міжрайонне управління у Бердянському районі та

м. Бердянську ГУ Держгеокадастру у Запорізької області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки АДРЕСА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , який присвоєний земельній ділянці АДРЕСА_2 , і внести зміни в публічну кадастрову карту України;

- стягнути з ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору на загальну суму 1 038,40 грн та витрат на проведення судової експертизи на загальну суму 11 760,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

від 31 січня 2018 року у складі судді Полянчука Б. І. визнано незаконним та скасовано пункт 1.10 рішення Бердянської міської ради Запорізької області

від 29 грудня 2011 року № 32 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0427 га, що розташована за адресою:

АДРЕСА_2 .

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво від 04 липня 2014 року

№ НОМЕР_1 про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,60 грн витрат зі сплати судового збору, 1 500,00 грн за виконання робіт з кадастрового знімання земельної ділянки, 4 250,00 грн витрат на проведення судово-технічної експертизи, а всього 5 993,60 грн.

Стягнуто з Бердянської міської ради на користь ОСОБА_1 243,60 грн витрат зі сплати судового збору, 1 500,00 грн за виконання робіт з кадастрового знімання земельної ділянки, 4 250,00 грн витрат на проведення судово-технічної експертизи, а всього 5 993,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 набула право власності в порядку спадкування на житловий будинок

АДРЕСА_1 на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 серпня 2003 року,

а у подальшому здійснила будівництво за вказаною адресою і за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня

2008 року набула право власності на новостворене нерухоме майно. Незважаючи на те, що зазначене рішення скасовано ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня 2009 року, право власності ОСОБА_1 на житловий будинок, яке набуто нею на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 серпня 2003 року, не припинено з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України, а отже, діями відповідачів порушено її право щодо розміру земельної ділянки для обслуговування житлового будинку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 22 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 січня

2018 року скасовано, прийнято нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач своїм процесуальним правом щодо вирішення питань, пов`язаних

з користуванням земельними ділянками, шляхом надання належного висновку судовими експертними установами, не скористалася та не надала належних доказів щодо порушення її прав відповідачами, а отже, позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 11 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2020 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні її позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції не враховано, що відповідач мав у користуванні меншу земельну ділянку, ніж набув у власність шляхом приватизації. Спір виник щодо суміжних земельних ділянок, яка була передана у власність ОСОБА_2 без погодження меж із нею як сусіднім землекористувачем. Вважає, що площа земельної ділянки відповідача збільшена за рахунок частини земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив

на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Фактичні обставини справи

Відповідно до договору дарування від 27 травня 1985 року ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок по

АДРЕСА_2 . Зазначене право зареєстровано Бердянським міжміським бюро технічної інвентаризації (а.с. 14-15 т. 1).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

від 19 серпня 2003 року за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок, розташований за адресою:

АДРЕСА_1 (а.с. 101-102 т. 1).

На підставі зазначеного рішення 21 жовтня 2003 року у Бердянське комунальному підприємстві з технічної інвентаризації за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на домоволодіння по

АДРЕСА_1 (а.с. 4 т. 1).

23 травня 2005 року ОСОБА_1 отримала висновок Бердянської міськсанепідстанції про те, що земельна ділянка по

АДРЕСА_1 придатна для будівництва індивідуального житлового будинку, розроблено генеральний план будівництва, який погоджено

24 червня 2005 року головним архітектором м. Бердянська (а.с. 106, 108

т. 1).

16 червня 2005 року Виконавчий комітет Бердянської міської ради прийняв рішення за № 370, яким узгодив ОСОБА_1 будівництво та реконструкцію житлового будинку на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , де вона

є власником (а.с. 105 т. 1).

Згідно з повідомленням Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 10 квітня 2008 року домоволодінню по АДРЕСА_3 рішенням Бердянського виконкому від 11 червня 1952 року № 17 присвоєно адресу: АДРЕСА_4 .

У подальшому 30 травня 1968 року домоволодінню по АДРЕСА_4 привласвоєно адресу: АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення Бердянського виконавчого комітету від 02 грудня 1982 року № 483

АДРЕСА_1 перейменована на АДРЕСА_1 (а.с. 103 т. 1).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Бердянської міської ради

від 08 липня 2010 року ОСОБА_1 погоджено прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (а.с. 63 т. 1).

27 вересня 2010 року ОСОБА_1 отримала сертифікат № ЗП 000623 інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області про відповідності будівельним нормам, стандартам та правилам житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 62 т. 1).

На замовлення ОСОБА_2 . Приватне підприємство «Укрзем» виготовило технічну документацію зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 . Складено план зовнішніх меж землекористування та кадастровий план земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по

АДРЕСА_2 , площею 0,0427 га, з лінійними розмірами зі сторони

АДРЕСА_1, 11,23 м, зі сторони домоволодіння АДРЕСА_1 - 34,77 м,

зі сторони проїзду - 34,44 м; зі сторони земельної ділянки АДРЕСА_7 - 1,97 м, 4,60 м, 6,80 м. (а.с. 115, 117-132 т. 1).

Рішенням Бердянської міської ради від 29 грудня 2011 року № 32 затверджено технічну документацію та передано ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0427 га, розташовану за адресою:

АДРЕСА_2 , яка перебуває у користуванні, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель

і споруд (присадибна ділянка) в межах норм безоплатної приватизації

(а.с. 47 т. 1).

Актом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю

у Запорізькій області від 13 березня 2013 року встановлено, що будівельні роботи з будівництва житлового будинку з господарськими спорудами

і будівлями по АДРЕСА_1 виконані згідно з сертифікатом від 27 жовтня 2010 року № ЗП 000623, виданим Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю

в Запорізькій області (а.с. 94 т. 1).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 04 липня 2014 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0427 га

по АДРЕСА_2 , яка надана йому для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 111 т. 1).

04 липня 2014 року державний реєстратор Реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області прийняв рішення провести державну реєстрацію права власності

на земельну ділянку по АДРЕСА_2 за

ОСОБА_2 (а.с. 28 т. 2).

Станом на 03 березня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності, або інше речове право на земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с. 84 т. 1).

Згідно з повідомленням Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 26 березня 2015 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 серпня 2003 року. На підставі ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 01 грудня

2009 року скасована реєстрація права власності на двоповерховий житловий будинок АДРЕСА_1 , яка раніше проведена за ОСОБА_1 на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 серпня 2003 року

(а.с. 113 т. 1).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який був здійснений на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 2-4651/08 від 06 червня 2008 року скасовано на ухвалою Апеляційного суд Запорізької області від 01 грудня 2009 року

(а.с. 235-236 т. 2).

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 травня 2017 року земельна ділянка для будівництва

і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована 02 липня 2014 року за ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 04 липня 2014 року, серія та номер НОМЕР_1 (а.с. 120 т. 2).

За клопотанням ОСОБА_1 у справі призначена земельно-технічна експертиза, відповідно до висновку земельно-технічної експертизи

від 22 березня 2016 року фактична площа земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 , складає 0,0402 га (402,0 м кв.), а фактична площа земельної ділянки, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , складає 0,0572 га

(572,0 м кв.). Проведеним дослідженням встановлено, що фактичні площа та межі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 , не відповідають площі та межам земельної ділянки, визначеними у технічній документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку, а саме: фактична площа земельної ділянки зменшилась на 25,0 м, також зменшились розміри меж зі сторони АДРЕСА_1 та зі сторони межі

з дитячим закладом, однак розміри меж земельної ділянки збільшились

з боку проїзду та садиби АДРЕСА_1

Дослідження, чи відбулася зміна площі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,

в результаті дій саме власника земельної ділянки ОСОБА_6 , виходить за межі компетенції судового експерта з будівельно-технічних та земельно-технічних досліджень.

Також висновком експерта встановлено, що фактична площа земельної ділянки № АДРЕСА_1 зменшилась на 25,0 кв. м, за рахунок накладення земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а також зменшились розміри меж зі сторони АДРЕСА_1 та зі сторони межі

з дитячим закладом, однак розміри меж земельної ділянки збільшились зі сторони проїзду та садиби АДРЕСА_1 . Але зазначений висновок жодним чином не надає відповіді на запитання, які є предметом судового розгляду і повинні досліджуватися про розгляді цього спору, оскільки він носить загальний характер, його зроблено на підставі фактичного користуванням спірними земельними ділянками, технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 без дослідження документації, за якою були закріплені земельні ділянки за спірними доволодіннями (а.с. 204-216 т. 1, а.с. 16-17 т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено і вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги вказаних висновків не спростовують.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, посилалася на те, що були порушені її права як користувача сусідньої земельної ділянки, оскільки збільшення площі земельної ділянки, яка надана у власність

ОСОБА_4 , здійснено за рахунок земельної ділянки, яка перебувала

у її користуванні та була закріплена за домоволодінням

АДРЕСА_1 . При цьому, зазначала, що з нею не погодили межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та

АДРЕСА_2 під час її приватизації.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з частинами першою та другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За статтею 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, а збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що згідно з договором дарування від 27 травня

1985 року ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок,

який знаходиться на земельній ділянці, площею 427,5 кв. м,

по АДРЕСА_2 . Зазначене право зареєстровано у Бердянському міжміському бюро технічної інвентаризації (а.с. 14-15 т. 1).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 04 липня 2014 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0427 га

по АДРЕСА_2 , яка надана йому для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 111 т. 1).

04 липня 2014 року державний реєстратор Реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області прийняв рішення провести державну реєстрацію права власності

на земельну ділянку по АДРЕСА_2 за

ОСОБА_2 (а.с. 28 т. 2).

Ураховуючи зазначене, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те,

що відповідач мав у користуванні меншу земельну ділянку, ніж набув

у власність шляхом приватизації необґрунтовані.

Згідно з повідомленням Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 26 березня 2015 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 серпня 2003 року. При цьому зазначено, що на підставі ухвали Апеляційного суду Запорізької області

від 01 грудня 2009 року (справа № 22-45362009), 17 листопада 2011 року скасована реєстрація права власності на двоповерховий житловий будинок АДРЕСА_1 , яка була проведена раніше за ОСОБА_1 на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізьої області (було поновлено реєстрацію) права власності на будинок за ОСОБА_1 на підставі рішення Бердянського міського суду Запорізької області від 19 серпня 2003 року) (а.с. 113 т. 1).

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31 серпня 2017 року право власності на житловий будинок

АДРЕСА_1 на відповідну земельну ділянку за ОСОБА_1 не зареєстровано (а.с. 235-236 т. 2).

Крім того, висновком земельно-технічної експертизи від 22 березня

2016 року не встановлено чи відбулася зміна площі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у результаті дій саме власника земельної ділянки ОСОБА_2 , а встановлено, що фактична площа земельної ділянки АДРЕСА_1 зменшилась на 25,0 кв. м, за рахунок накладення земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а також зменшились розміри меж зі сторони АДРЕСА_1 та зі сторони межі з дитячим закладом, однак розміри меж земельної ділянки збільшились зі сторони проїзду та садиби АДРЕСА_1 .

Ураховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції, на підставі належних доказів поданих сторонами, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач

не надала належних доказів щодо порушення її прав відповідачами, крім того своїм процесуальним правом щодо вирішення питань пов`язаних

з користуванням земельними ділянками, шляхом надання належного висновку судовими експертними установами не скористалася, а отже, позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Інші доводи наведенні в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк