Провадження № 2/263/957/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючої судді Ікорської Є.С.,

за участю секретаря Шпичак Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа Міське комунальне підприємство «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до Маріупольської міської ради, третя особа МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», в якій позивачка просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 48,8 кв.м, загальною площею 73,7 кв.м.

На обґрунтування вимог позивачка посилається на те, що вона та її цивільний чоловік ОСОБА_4 набули право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . З 1995 року вона разом із чоловіком проживала у місті Кампаньяно-ді-Рома (Рим) в Італії, де ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Непі країни Італії помер її чоловік ОСОБА_4 . Повернувшись до України, вона вирішила подарувати сину Ѕ частину своєї квартири, але звернувшись до державного нотаріуса Першої маріупольської нотаріальної контори їй повідомлено, що вона не має права розпоряджатися часткою майна, оскільки нотаріально посвідчена копія договору купівлі-продажу від 07 вересня 2000 року, яка їй була надана, не є правовстановлюючим документом. Надати оригінал договору купівлі-продажу квартири та реєстраційне посвідчення від 11 вересня 2000 року не має можливості, оскільки вони втрачені ще у 2008 році при оформленні спадщини на ОСОБА_3 , після смерті його батька - ОСОБА_4 . Отримати дублікат договору купівлі-продажу квартири від 11 вересня 2000 року не вдається за можливе, оскільки відповідно до відомостей із сайту Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, документи Першої маріупольської нотаріальної контори у період з 1943 року по 2001 рік передані та зберігаються у приміщенні нотаріального архіву у місті Донецьку. Відповіддю від 12 листопада 2019 року № 898/01-12 Донецького обласного державного нотаріального архіву повідомлено, що видати дублікат договору купівлі-продажу квартири не виявляється за можливе, оскільки усі документи Першої маріупольської держнотконтори прийняті на зберігання у Донецькій нотаріальний архів та залишилися у архівосховищах нотаріального архіву в місті Донецьк. Відповідно до довідки від 24 червня 2019 року № 2457 МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», квартира за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 1/2 частки. Вказує, що визнання права власності на Ѕ частину квартири необхідне для реалізації свого права власності, через втрату правовстановлюючих документів на майно.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 - до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона наполягала на задоволенні позовної заяви.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги він визнав у повному обсязі.

Представник третьої особи МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Рух справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 січня 2020 року замінений неналежний відповідач Маріупольська міська рада на належного ОСОБА_3 .

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено, що 07 вересня 2000 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу квартири серії АВН № 671335, за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 48,8 кв.м, загальною площею 73,7 кв.м., який зареєстрований у реєстрі за № 8-4349 та посвідчений Першою маріупольською державною нотаріальною контрою.

11 вересня 2000 року МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» квартира за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 07 вересня 2000 року, за реєстраційним номером 35318.

Відповідно до довідки від 24 червня 2019 року № 2457 МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», квартира за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 1/2 частки.

Згідно з технічним паспортом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею 48,8 кв.м, загальною площею 73,7 кв.м, складеним 18 липня 1991 року МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», власником зазначена ОСОБА_1 .

За змістом короткого витягу з акту про смерть № 360 Частина ІІ, серії Б, 2007 року, убачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Непі.

Відповіддю від 12 листопада 2019 року № 898/01-12 Донецького обласного державного нотаріального архіву повідомлено, що видати дублікат договору купівлі-продажу квартири не виявляється за можливе, оскільки усі документи Першої маріупольської держнотконтори прийняті на зберігання у Донецькій нотаріальний архів та залишилися у архівосховищах нотаріального архіву в місті Донецьк.

До теперішнього часу м. Донецьк є тимчасово окупованою територією.

З короткого витягу з реєстру актів про народження від 1999 року, акт 00117, частина 2, серія В17, батьками ОСОБА_3 зазначені: ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

14 лютого 2008 року судом м. Тіволі, відокремленого відділення м. Кастельнуово-ді-Порто, видано протокол прийняття законної спадщини за інвентаризацією окремо від спадщини самого померлого ОСОБА_4 (ст. 484 ЦК), для неповнолітнього ОСОБА_3 .

Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення, жодною із сторін не заявлено про невідповідність цих доказів наведеним положенням процесуального закону.

Статтею 41 Конституції України передбачено,що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної,творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1 та 2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 24 червня 2015 року № 6-318цс15, яка за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 зазначила, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. 335 та ст. 376 ЦК України.

У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Право власності позивача на спірну частку квартири підтверджується наданими нею доказами, приведеними вище, які відповідають вимогам ст.ст. 77, 78 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом установлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, беручи до уваги досліджені докази, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача.

На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2145,79 грн., а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 316, 317, 321, 328, 392 ЦК України,ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 89, 141, 223, 247, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа Міське комунальне підприємство «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 48,8 кв.м, загальною площею 73,7 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1072,90 грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, шляхом зобов`язання Управління державної казначейської служби України у м. Маріуполі в Донецькій області повернути сплачений судовий збір у сумі 1072,90 грн., внесений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , згідно з квитанцією від 08 жовтня 2019 року № 23112603.

Роз`яснити позивачу, що повернення судового збору проводиться фінансовим органом за особистою заявою про повернення судового збору із зазначенням реквізитів рахунку отримувача коштів, оригіналом платіжного доручення, що підтверджує сплату судового збору до бюджету

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Міське комунальне підприємство «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», , адреса: пр. Миру, 114, засоби зв`язку: 0629-33-12-28.

Суддя Є.С. Ікорська