Справа № 646/5368/19
№ провадження 2/646/615/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2020 м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

при секретарі Абдюхановій А.І.

за участі: позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі місцевого суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, третя особа: слідчий прокуратури Харківської області Малінка Володимир Євгенович, про стягнення компенсації моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, третя особа: слідчий прокуратури Харківської області Малінка Володимир Євгенович, про стягнення компенсації моральної шкоди, в якій просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на свою користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 1267548 гривень, завданої тривалою бездіяльністю відповідача.

В обґрунтування вимог позивач зазначив наступне.

30.10.2017 в порядку ст. 214 КПК України він звернувся до відповідача з заявою про кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 364, 365, 366, 367, 382 КК України, вчинені слідчим прокуратури Харківської області ОСОБА_4 . Вказані відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань протягом 24 годин внесені не були.

29.11.2017 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова зобов`язано прокуратуру Харківської області внести відомості, викладені в заяві ОСОБА_1 від 30.10.2017, до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В порушення вимог КПК України відповідачем лише 05.12.2017 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001411 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч.1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 367 КК України.

23.02.2018 постановою слідчого прокуратури Харківської області Малінки В.Є. у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні за № 0001411 відмовлено.

11.06.2018 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Малінки В.Є. від 23.02.2018 про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні за № 0001411.

20.03.2018 постановою слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_5 кримінальне провадження за № 0001411 закрито. Вказана постанова позивачу не направлена.

25.04.2018 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Малінки В.Є. від 20.03.2018 про закриття кримінального провадження за № 0001411. У вказаному рішенні слідчого судді зазначено, що вказана постанова винесена слідчим необгрунтовано та передчасно, зокрема, не допитано заявника, факти викладені в заяві про вчинення кримінального правопорушення не перевірено, в ході досудового розслідування допущена істотна неповнота.

11.07.2018 постановою слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_5 кримінальне провадження за № 0001411 закрито.

29.10.2018 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Малінки В.Є. від 11.07.2018 про закриття кримінального провадження за № 0001411. У вказаному рішенні слідчого судді зазначено, що вказана постанова не відповідає вимогам закону, винесена без повного, всебічного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, рішення слідчого є невмотивованим та передчасним, заявника у кримінальному провадженні не допитано.

15.02.2019 постановою слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_5 кримінальне провадження за № 0001411 закрито.

02.04.2019 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Малінки В.Є. від 15.02.2019 про закриття кримінального провадження за № 0001411. У вказаному рішенні слідчого судді зазначено, що вказана постанова не відповідає вимогам закону, винесена без повного, всебічного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, рішення слідчого є невмотивованим та передчасним, заявника у кримінальному провадженні не допитано.

12.04.2019 постановою слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_5 кримінальне провадження за № 0001411 закрито.

27.07.2019 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Малінки В.Є. від 12.04.2019 про закриття кримінального провадження за № 0001411. У вказаному рішенні слідчого судді зазначено, що вказана постанова не відповідає вимогам закону, винесена без повного, всебічного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, рішення слідчого є невмотивованим та передчасним, заявника у кримінальному провадженні не допитано, слідчим не усунуто недоліків, вказані в ухвалах слідчих суддів.

Позивач зазначає, що відповідач, не зважаючи на ухвали слідчих суддів, його клопотання, докази у кримінальному провадженні, навмисно продовжує свою бездіяльність та не проводить досудове розслідування у розумні строки, що спричиняє моральні страждання. Своїми тривалими неправомірними і незаконними діями відповідач заподіяв позивачу, як потерпілому моральну шкоду, а саме: з вини відповідача позивач не міг реалізувати своє право на розгляд своєї заяви, поданої до прокуратури, у зв`язку з чим він був вимушений докладати додаткових зусиль для поновлення свого права на розгляд вказаної заяви в порядку встановленому КПК України та звертатися до суду за захистом своїх прав; з вини відповідача порушені права позивача не поновлені; з вини відповідача порушення закону не припинено; з вини відповідача досудове розслідування у кримінальному провадженні проводиться неналежним чином через систематичну бездіяльність слідчого; з вини відповідача, позивач, як інвалід 2 групи, людина похилого віку, онкохворий, повинен був протягом тривалого часу звертатися до суду з скаргами на бездіяльність відповідача у зв`язку з чим переніс моральні страждання; з вини відповідача, позивач позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону; з вини відповідача, порушено психологічне благополуччя позивача; з вини відповідача, позивач, як інвалід 2 групи, вимушений був протягом тривалого часу витрачати свій особистий час і звертатися до суду за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, умисно грубо порушене відповідачем, що призвело до погіршення і позбавлення можливості реалізації його звичок і бажань, неможливості продовжити активне особисте життя, в особистій репутації, у власній безпеці, у впевненості в собі та в майбутньому, у недоторканості його невід`ємних прав і свобод, у психологічному дискомфорті та почуття несправедливості, що призвело до неможливості задовольнити актуальні для позивача потреби в благополуччі сім`ї, відчутті гідності, соціальної і правової захищеності і вимагає для останнього докладання значних і додаткових зусиль для організації свого життя; з вини відповідача, шляхом прийняття незаконних рішень і навмисної незаконної тривалої бездіяльності, позивач був незаконно позбавлений конституційного права на доступ до правосуддя.

Позивач вказує, що закон зобов`язує відповідача дотримуватись встановлених правил, за невиконання яких настає відповідальність по відношенню до громадянина, передбачених у вигляді компенсації за спричинення моральної шкоди.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.08.2019 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні просив призначити справу до судового розгляду.

Представники відповідачів в підготовче судове засідання не з`явились, про місце та час його проведення були повідомлені своєчасно та належним чином.

Ухвалою суду від 10.12.2020 закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду.

30.08.2019 представником відповідача прокуратури Харківської області Маматовим М. подано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

На обґрунтування відзиву зазначено, що кримінальне провадження тривалий час розслідується не з вини слідчого, а сам позивач зловживає своїми процесуальними правами, про що свідчать його численні скарги до слідчого судді на дії слідчого (прокурора), у зв`язку з чим матеріали кримінального провадження періодично перебувають у слідчих суддів місцевого суду. Доводи позивача про завдання йому моральних страждань через необхідність тривалий час займатися захистом своїх прав, не відповідає дійсності і не підтверджується доказами, оскільки прокуратурою і судами Харківської області розглядається велика кількість звернень і заяв позивача, більшість з яких є необґрунтованими, поданими з надуманих підстав виключно з метою штучно створити оманливу видимість порушення прав останнього і діяльності щодо їх захисту. Також позивачем не мотивовано чому на його користь підлягає стягненню саме 1267548 грн, не наведені підстави визначення саме такої суми. Крім того, доводи ОСОБА_1 про те, що він з вини прокуратури Харківської області вимушений звертатися до суду, чим порушено його психологічне благополуччя, принижені його честь і гідність, не доведені відповідно до вимог ст.ст.58-60 ЦПК України належними доказами.

Також представник відповідача у відзиві зазначає, що посадовими особами органів прокуратури будь-яких протиправних дій стосовно позивача не вчинено, доказів протиправності їх дій під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001411, позивачем не надано. Ухвали слідчих суддів щодо розгляду скарг позивача, свідчать лише про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1174 ЦПК України. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки слідчого чи прокурора під час досудового слідства, яка б знаходилась у причинно-наслідковому зв`язку з негативними наслідками для позивача.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача прокуратури Харківської області Панова М.С. в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник Державної казначейської служби України повторно в судове засідання не з`явився, про час та місце його розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно матеріалів справи встановлено, що 05.12.2017 Прокуратурою Харківської області були внесені відомості за № 0001411 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 367 КК України.

23.02.2018 постановою слідчого прокуратури Харківської області Малінки В.Є. у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні за № 0001411 відмовлено.

11.06.2018 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Малінки В.Є. від 23.02.2018 про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні за № 0001411.

20.03.2018 постановою слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_5 кримінальне провадження за № 0001411 закрито. Вказана постанова позивачу не направлена.

25.04.2018 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Малінки В.Є. від 20.03.2018 про закриття кримінального провадження за № 0001411.

11.07.2018 постановою слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_5 кримінальне провадження за № 0001411 закрито.

29.10.2018 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Малінки В.Є. від 11.07.2018 про закриття кримінального провадження за № 0001411.

15.02.2019 постановою слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_5 кримінальне провадження за № 0001411 закрито.

02.04.2019 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Малінки В.Є. від 15.02.2019 про закриття кримінального провадження за № 0001411.

12.04.2019 постановою слідчого прокуратури Харківської області ОСОБА_5 кримінальне провадження за № 0001411 закрито.

27.07.2019 ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Малінки В.Є. від 12.04.2019 про закриття кримінального провадження за № 0001411.

Як на підстави позову позивач посилається на те, що факт порушення його прав та вимог КПК України у кримінальному провадженні № 0001411 у формі бездіяльності прокуратури Харківської області встановлений судовими рішенням слідчих суддів від 29.11.2017, 11.06.2018, 29.10.2018, 02.04.2019, 26.07.2019, що набрали законної сили та мають преюдиційне значення.

Оскільки, ухвалами слідчих суддів встановлено противоправну бездіяльність посадових осіб відповідача, суд вважає доводи позивача обґрунтованими.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 №4 (із змінами та доповненнями) відшкодування моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до вимог статті 1174 ЦК обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Тому, моральна шкода має бути компенсована за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України (постанова Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16).

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Як визначено у Рішенні Європейського суду з прав людини «Справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства» (Case of ABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI), 1985 року, з огляду на її природу, моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Більш того, право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

У пункті 3 Постанові Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем ОСОБА_1 наведений розрахунок моральної шкоди спричиненої відповідачем від 01.08.2019, з посиланням на збірник «Відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Нормативні акти, роз`яснення, коментарі», в яких приведені рекомендації з розрахунку розміру моральної шкоди з урахуванням критерію глибини і тривалості психологічних страждань, а також коефіцієнтів (1;1,5;3), де коефіцієнт дорівнює 5 мінімальним заробітним платам, яка станом на 01.01.2019 становить 4173 грн (4173 грн*5=20865 грн) Згідно розрахунку сума компенсації моральної шкоди, спричиненої незаконними діями і бездіяльністю відповідача при проведенні досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0001411 становить 1267548 грн, що розраховується наступним чином: 1) характер моральних страждань (тривале психічне страждання) 62595 грн(20865 грн*3); 2) вид психічних страждань (сором, приниження, страх, відчай) 187785 грн(62595 грн *3); 3) глибина моральних страждань (триваючий, нестерпний душевний біль) 563355 грн(187785 грн *3); 4) істотність вимушених змін в житті, які потребують тривалого часу для відновлення 845032 грн(563355 грн *1,5); 5) тривалість негативних наслідків (триваючі) 1267548 грн(845032 грн *1,5).

Стягуючи моральну шкоду на користь ОСОБА_1 суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача, а саме винесенням незаконних рішень, тривалої бездіяльності посадових осіб, пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій, передбачених КПК України. Суд відхиляє доводи представника відповідача про недоведеність факту заподіяння моральної шкоди, оскільки відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, тобто вина органу влади у даному випадку презюмується. Відповідачі всупереч положень ст. 81 ЦПК України не спростували відповідальність держави за завдану у даному випадку моральну шкоду.

Проте суд не погоджується із заявленим позивачем ОСОБА_1 розміром моральної шкоди, який всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України) є надмірним відшкодуванням.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із положень ст.ст. 23,1174 ЦК України та враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, враховуючи засади співмірності, виваженості та справедливості та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" №4від 31.03.1995.

Суд в цьому контексті враховує той факт, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування у розмірі 1267548 грн, а тому вважає за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності, розумності та приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, та компенсуються за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.15,23,1174 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Прокуратура Харківської області, місце знаходження: 61050, м.Харків, вулиця Б.Хмельницького, 4, ЕГРПОУ 02910108.

Відповідач: Державна казначейська служба України, місце знаходження: м. Київ, вулиця Бастіонна, 6.

Повний текст рішення виготовлений 23 листопада 2020 року.

Суддя: В.А.Єжов