Дата документу 29.12.2020 Справа № 314/1307/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/1307/19
Провадження №22-ц/807/3652/20
Головуючий в 1-й інстанції Мануйлова Н.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 25 жовтня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь» про розірвання договору оренди,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що йому в порядку спадкування після смерті батька належить земельна ділянка площею 9,3973 га, яка розташована на території Семененківської (Кіровської) сільської ради Вільнянського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 25.07.2017 зареєстровано в реєстрі за № 13. 03.01.2007 батько позивача ОСОБА_2 , уклав з ТОВ «Промінь» договір оренди спірної земельної ділянки, строком на 10 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, після його смерті спадщину прийняв позивач. Позивач вважає, що договір оренди, укладений між його батьком та відповідачем, підлягає розірванню у зв`язку із порушенням п.11 договору оренди землі, оскільки орендна плата за 2016-2018 роки йому не сплачується. Орендну плату за 2016 та 2017 роки отримала його мати, ОСОБА_3 , яка не є спадкоємицею. Отже, має місце факт систематичного порушення договору оренди землі, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання договору в судовому порядку.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь», місцезнаходження: 70026 Запорізька область, Вільнянський район, с.Семененкове, вул.Нова, буд.21, , про розірвання договору оренди землі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що сплата позивачем орендної плати члену сім`ї власника земельної ділянки не є належним виконанням умов договору, враховуючи той факт, що позивачу достовірно була відома особа спадкоємця земельної ділянки, а відповідно особа, яка повноважна на прийняття орендної плати.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.01.2007 між ОСОБА_2 та ТОВ «Промінь» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 9,3973га, яка розташована на території Семененківської (Кіровської) сільської ради Вільнянського району Запорізької області (арк.с.5-7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі, і на спірну земельну ділянку. Спадщину після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняв його син, ОСОБА_1 , про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом (обор.арк.с.4).

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.09.2018, яке набрало законної сили, по справі №314/1250/18 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Промінь» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі встановлено, що у керівництва ТОВ «Промінь» були відсутні будь-які підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 орендної плати, як наслідок, відсутня систематична несплата орендної плати.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено відсутність підстав для стягнення заборгованості з орендної плати за 2016-2017 роки з ТОВ «Промінь» та дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки за рішенням суду з огляду на відсутність систематичної несплати з боку ТОВ «Промінь» орендної плати позивачеві, а посилання позивача як на підставу позову на несплату відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою за 2018 рік, є необґрунтованими, з огляду на відмову позивача в її отриманні шляхом отримання поштового переказу.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом частини 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі», розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Згідно з ч.4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У пункті «д» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно зі статтями 13, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, таке.

Так, рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.09.2018 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Промінь» про стягнення орендної плати та розірвання договору земельної ділянки. Постановою Запорізького апеляційного суду від 18.02.2018 апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказаним рішенням встановлено, що у керівництва ТОВ «Промінь» були відсутні будь-які підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 орендної плати, як наслідок відсутня систематична несплата орендної плати. Позивачем не доведено наявність підстав для стягнення заборгованості з орендної плати за 2016-2017 роки з відповідача та дострокового розірвання Договору оренди земельної ділянки за рішенням суду, з огляду на відсутність систематичної несплати з боку ТОВ «Промінь» орендної плати позивачеві.

Зазначене рішення має преюдиційне значення в даній справі, оскільки ним встановлена відсутність систематичної несплати орендної плати за період 2016-2017 років, і як наслідок відсутність підстав для розірвання договору оренди, враховуючи, що вимоги позову у справі, що розглядаються є аналогічними, за винятком періоду.

Що стосується сплати орендної плати в 2018 році, то як зазначалось позивачем під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і за текстом апеляційної скарги, він свідомо відмовився від отримання орендної плати, оскільки бажає розірвати договір оренди.

Таким чином, вимоги позову є недоведеними, оскільки факт систематичної несплати орендної плати позивачем, як підстава розірвання спірного договору оренди земельної ділянки не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 29 грудня 2020 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков