Провадження № 2/522/821/20
Справа № 522/7157/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Бойко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності, -

В С Т А Н О В И В:

Департамент комунальної власності ОМР звернувся 24.04.2019 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.10.2008 року № 1670 в частині надання ОСОБА_2 нежитлового приміщення площею 4,5 кв.м, яке розташоване на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації №215094 від 24.12.2008 року про передачу квартири АДРЕСА_2 , до складу якої увійшло нежитлове приміщення № НОМЕР_1 (сарай), площею 4,5 кв.м, у приватну спільну часткову власність ОСОБА_2 вні та ОСОБА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності від 24.12.2008 року № 215094, яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 8-22527.

Позивач посилається на те, що розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.10.2008 року № 1670 нежитлове приміщення площею 4,5 кв.м, яке розташоване на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , та яке належить Територіальній громаді м .Одеси в особі Одеської міської ради, управління яким здійснює ДКВ ОМР, введено до загальної площі квартири АДРЕСА_3 , яка в свою чергу розпорядженням органу приватизації №215094 від 24.12.2008 року про передачу квартири АДРЕСА_2 , до складу якої увійшло нежитлове приміщення № НОМЕР_1 (сарай), площею 4,5 кв.м, передана у приватну спільну часткову власність ОСОБА_2 вні та ОСОБА_1 .

Оскільки Одеською міською радою рішень щодо відчуження спірного приміщення не приймалося, то спірне приміщення вибуло з комунальної власності поза волею власника, а, відтак, є незаконним.

Ухвалою суду від 03.05.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

14.05.2019 року недоліки в позові усунуто.

Ухвалою суду від 03.06.2019 року відкрито провадження у справі, визначено порядок загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.07.2019 року.

17.07.2019 року у зв`язку з неявкою відповідачів у підготовче засідання перенесено на 05.09.2019 року.

29.07.2019 року до суду надійшли письмові пояснення ПРА ОМР, в яких відповідач посилається на те, що законність процедури передачі спірного приміщення Горбуновим була дотримана, а претензії позивача безпідставні, оскільки свідоцтво про право власності територіальної громади м. Одеси в особі ОМР на спірне житлове приміщення датовано 13.01.2009 роком, а видане на підставі відповідного рішення ОМР № 1392 від 11.12.2008 року, тобто вже після того, як ПРА ОМР 29.10.2008 року прийняла оскаржуване розпорядження.

14.08.2019 року до суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву. В якому відповідач просить відмовити у задоволенні прозову повністю, посилаючись на те, що на момент передачі сім`ї ОСОБА_3 вказаної квартири зі спірним нежитловим приміщенням, останнє не належало Територіальній громаді м. Одеси в особі ОМР. Горбунови отримали своє право власності на квартиру № 3, загальною площею 63,4 кв.м, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , до складу якої увійшло нежитлове приміщення № НОМЕР_1 (сарай), площею 4,5 кв.м, на законних підставах та з дотриманням необхідної процедури, а тому претензії позивача є безпідставними.

05.09.2019 року у зв`язку з перебуванням головуючого по справі у відряджені, підготовче засідання перенесено на 30.10.2019 року.

30.10.2019 року за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 02.12.2019 року.

02.12.2019 року судом протокольно закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 28.01.2020 року.

28.01.2020 року судове засідання відкладено на 05.03.2020 року.

04.03.2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява про застосування до вимог позивача строку позовної давності, з тих підстав, що про порушення свої права, як зазначає позивача, останній міг би дізнатися ще в 2008 року, а отже строк позовної давності пропущено, а поважні причини його поновлення відсутні.

У судовому засіданні 05.03.2020 року представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову повністю. Інші учасники справи, які були сповіщені про час, дату і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, про поважність причин своєї неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради за № 1670 від 29.10.2008 року було надано ОСОБА_2 як квартиронаймачу ізольованої квартири АДРЕСА_4 - нежитлове приміщення (сарай), площею 4,5 кв. м., який розташований на подвір`ї будинку, на склад родини з трьох осіб ( ОСОБА_2 , дочка, онук). Підставою надання ОСОБА_2 цього сараю стала заява ОСОБА_2 від 17.09.2008 року.

Вказане розпорядження прийнято ПРА ОМР на підставі п.п. 13, 14, 37, 38, 44 «Правил обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов та надання їм житлових приміщень в Україні» та п. 3.6 Положення про районну адміністрацію Одеської міської ради.

Згідно розпорядження органу приватизації за № 215094 від 24.12.2008 року квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 63,4 кв. м. до складу якої увійшло нежитлове приміщення № 502 (сарай), площею 4,5 кв.м, була передана в спільну часткову власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках.

24 грудня 2008 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно- енергетичного комплексу Одеської міської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 на вищевказану квартиру в рівних частках.

Право власності Горбунових було зареєстроване КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 15 квітня 2009 року, реєстраційний номер - 27051545, номер запису 313 в книзі № 489пр-106, що підтверджується відповідним витягом за № 22488303.

На теперішній час, вказана квартира перебуває у спільній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 135638308 від 28.08.2018 року.

Позивач посилається на порушення своїх законних прав та інтересів виданими розпорядженням ПРА ОМР та рішенням органу приватизації, посилаючись на те, що згідно з переліком державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), затвердженого постановою КМУ від 05.11.1991 року №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною)» до комунальної власності областей передавався весь житловий та нежитловий фонд.

Вже пізніше, на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради за № 1392 від 11.12.2008 року територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради 13 січня 2009 року було видане свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення першого поверху № НОМЕР_1 , розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відтак, спірне житлове приміщення є власністю територіальної громади міста Одеси у особі ОМР, а його передача сім`ї ОСОБА_3 є незаконною.

Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена в Постанові від 24.01.2020 року по справі № 910/10987/18, пи дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 135638308 від 28.08.2018 року, підставою виникнення права власності у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_3 є свідоцтво про право власності р. 8-22527 від 24.12.2008 року видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 63,4 кв. м. до складу якої увійшло нежитлове приміщення № НОМЕР_1 (сарай), площею 4,5 кв.м.

При цьому, позивачем свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення першого поверху № НОМЕР_1 , розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , отримано лише 13.01.2009 року, тобто вже після того, як спірне приміщення передано у власність сім`ї ОСОБА_3 .

Щодо повноважень Приморської районної адміністрації ОМР на видачу спірного розпорядження, то відповідно з п.3.6 Положення про районну адміністрацію Одеської міської ради, яка затверджена рішенням Одеської міської ради від 27.05.2006 року № 20-V, що було чинне на момент винесення спірного розпорядження, районна адміністрація в межах свої повноважень «видає розпорядження про приєднання вивільнених жилих і нежилих приміщень та про включення жилих приміщень з числа службових».

За таких обставин, суд доходить висновку, що і спірне розпорядження ПРА ОМР яким ОСОБА_2 як квартиронаймачу ізольованої квартири АДРЕСА_4 надано нежитлове приміщення (сарай), площею 4,5 кв. м., який розташований на подвір`ї будинку, на склад родини з трьох осіб ( ОСОБА_2 , дочка, онук) і, відповідне розпорядження органу приватизації за № 215094 від 24.12.2008 року за яким квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 63,4 кв. м. до складу якої увійшло нежитлове приміщення № 502 (сарай), площею 4,5 кв.м, була передана в спільну часткову власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках вчинені на законних підставах та до отримання позивачем свідоцтва про право власності на спірне нежитлове приміщення, а, отже, будь-яких прав та інтересів позивача не порушують, а позовні вимоги є, відповідно, необґрунтованими.

Щодо застосування строку позовної давності, то відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові від 11.09.2018 року, справа № 904/191/18, «у ЦК позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 цього кодексу). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Загальна позовна давність встановлена тривалістю 3 роки (ст.257 ЦК). Відповідно до ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для правильного застосування ч.1 ст.261 ЦК при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Виходячи з вимог ст.261 ЦК позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, по захист якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності не відповідає вимогам закону.

Оскільки, в даному випадку, судом не знайдено порушення прав чи інтересів позивача, то даний позов не підлягає задоволенню лише з підстав його необґрунтованості, без застосування позовної давності.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1) до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Канатна, 134), Департаменту міського господарства Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Косовська, 2Д), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ) про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 16.03.2020 року.

Суддя: В.Я. Бондар