Справа № 183/5433/13-ц
№ 4-с/183/1/20

У Х В А Л А
16 березня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.
секретаря Пащенко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексія Анатолійовича на постанови про відкриття виконавчих проваджень, -
18 липня 2018 року представник боржника ОСОБА_1 адвокат Ковалевський М.С. звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексія Анатолійовича, у якій зазначав про таке.
В цей же день 22.05.2018 року в рамках виконавчого провадження № 56448014 приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1
05.06.2018 року в рамках цього ж виконавчого провадження винесено постанову про розшук майна боржника, оголошено в розшук автомобіль марки ВАЗ-2106, що належить ОСОБА_1 .
В подальшому, 05.06.2018 року оголошено в розшук майно боржника автомобіль марки TOYOTA CAMRY, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
14.06.2018 року в рамках виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та накладено арешт на комплекс загальною площею 3123 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
14.06.2018 року рамках виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та накладено арешт на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, 14.06.2018 року приватним виконавцем винесено постанову та накладено арешт на будинок, що належить ОСОБА_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та на земельні ділянки, загальною площею 0,3123 га, та загальною площею 41,4 кв.м., що також розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Також боржник зазначає, що 22.05.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. за заявою представника Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ІНОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56448189 за виконавчим листом № 183/5433/13-ц від 17.04.2018 року, виданим Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» понесених судових витрат у розмірі 4129,20 грн.
В рамках виконавчого провадження № 56448014 приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №№ 56448014, 56448189, у зведене виконавче провадження № 56462120.
Боржник зазначає, що винесені приватним виконавцем постанови не відповідають вимогам до виконавчого документу, встановлених ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
На відсутність правонаступництва між Публічним акціонерним товариством УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК та Публічним акціонерним товариством УКРІНКОМ Верховний Суд безпосередньо вказав в ухвалі від 21.03.2018 року у справі №183/5433/13-ц, провадження №61-259св18 (реєстраційний номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 73000982), в рамках якої була ухвалена постанова від 21.03.2018 року, що скасувала рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.12.2018 року у цій справі та залишила в силі заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.02.2015 року про стягнення солідарно з заявника, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 вищевказаної суми заборгованості перед банком, та на підставі якого було видано вказані виконавчі листи про примусове стягнення заборгованості з заявника ОСОБА_2 . Зокрема, в цій ухвалі Верховний Суд відмовив ПАТ УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК у задоволені клопотання про залучення до участі у справі в якості правонаступника Публічного акціонерного товариства УКРІНКОМ з тих підстав, що позивачем Публічним акціонерним товариством УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК не надано жодних належним чином оформлених документів, які б підтверджували б зазначені обставини.
Заявник вважає, що приватним виконавцем, у даному випадку повинно було прийнятися рішення про повернення виконавчого документу.
Між тим, в порушення Закону України Про виконавче провадження приватним виконавцем Шаган О. А. вказані виконавчі листі №183/5433/13-ц, видані 17.04.2018 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, на підставі яких відкрито виконавчі провадження №56446834, №56447333 та зведене виконавче провадження № 56462110, не повернуті, в зв`язку з чим ОСОБА_1 вважає дії виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень №56446834 від 22.05.2018 року, №56447333 від 22.05.2018 року та зведеного виконавчого провадження №56462110 від 22.05.2018 року неправомірними, а вказані постанови такими, що підлягають скасуванню.
У відзиві на скаргу публічне акціонерне товариство «УКРІНКОМ» просили відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що на даний час в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичної особи з назвою «Український інноваційний банк» не має, під ідентифікаційним кодом юридичної особи 05839888 в реєстрі зареєстроване ПАТ «Українська Інноваційна Компанія». Крім того, заінтересована особа у відзиві звернула увагу на наявність судового рішення, відповідно до якого будь-які повноваження Національного Банку та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК» припинені ь(т.1 а.с. 105-107).
У відзиві на скаргу приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. просив відмовити у задоволені скарги, посилаючись на те, що в Єдиному реєстрі судових рішень є велика кількість рішень, за якими ПАТ «Українська інноваційна компаня» стягує заборгованості, які виникли під час того, як підприємство мало назву ПАТ «УКРІНБАНК», саме тому судами приймаються клопотання та скарги від представників ПАТ «Українська інноваційна компанія» (т.1 а.с. 175-179).
Ухвалою суду від 22 березня 2019 року зупинялося провадження по скарзі Великою Палатою Верховного Суду справи № 925/698/16 щодо правонаступництва ПАТ «УКРІНКОМ» (т.1 а.с. 244-245).
За клопотанням приватного виконавця провадження по справі поновлено відповідною ухвалою суду від 25 лютого 2020 року.
В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома, їх нявка не перешкоджає розгляду скарги.
Розглянувши скаргу та подані до неї матеріали, а також процесуальні заяви заінтересованих осіб, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль, де сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, що відповідає приписам ст. 447 ЦПК України.
Згідно п. а ч.1, ч.2 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у 10-денний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
У відповідності до ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України Про виконавче провадження представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їх законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
22.05.2018 року в рамках виконавчого провадження № 56448014 приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 (т.1 а.с. 19).
05.06.2018 року в рамках цього ж виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. винесено постанову про розшук майна боржника, оголошено в розшук автомобіль марки ВАЗ-2106, що належить ОСОБА_1 (т.1 а.с. 20)
05.06.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. оголошено в розшук майно боржника автомобіля марки TOYOTA CAMRY, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т.1 а.с. 21).
14.06.2018 року в рамках виконавчого провадження 56448014 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. винесено постанову про арешт майна боржника та накладено арешт на комплекс загальною площею 3123 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ()т.1 а.с. 22-23).
14.06.2018 року рамках виконавчого провадження 56448014 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. винесено постанову про арешт майна боржника та накладено арешт на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, 14.06.2018 року приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 56448014 винесено постанови та накладено арешт на будинок, що належить ОСОБА_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та на земельні ділянки, загальною площею 0,3123 га, та загальною площею 41,4 кв.м., що також розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 24-25, 26-27).
22.05.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган О.А. за заявою представника Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ІНОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56448189 за виконавчим листом № 183/5433/13-ц від 17.04.2018 року, виданим Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» понесених судових витрат у розмірі 4129,20 грн. (т.1 а.с. 29).
В рамках виконавчого провадження № 56448014 приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень №№ 56448014, 56448189, у зведене виконавче провадження № 56462120 (т.1 а.с. 28).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження у виконавчому документі зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та за наявності , по-батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника фізичної особи, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб).
Згідно з пунктом 6 ч. 4 ст. 4 вказаного Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред?явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.
Аналіз наведених норм закону дає право виконавцю розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документу, який відповідає вимогам, викладеним у ст. 4 Закону України Про виконавче провадження, за заявою стягувача, у тому числі поданою уповноваженим його представником, повноваження якого підтвердженні виданою відповідно до закону та належним чином оформленою довіреністю.
Між тим, судом встановлено, що вказані виконавчі провадження відкриті за заявами представника Публічного акціонерного товариства УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ Беспечанського С. Ю.
Питання щодо залучення правонаступника та заміни сторони виконавчого провадження врегульовані вимогами ст. 442 ЦПК України.
У відповідності до п. 14 розділу 2 вказаної Інструкції у разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування без процедури реорганізації (для юридичної особи) або прізвище, ім`я та по-батькові (для фізичної особи), виконавець за наявності підтверджувальних документів (про внесення змін до установчих документів, довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, довідки органу державної реєстрації актів цивільного стану, копії паспорта) своєю постановою змінює назву сторони виконавчого провадження. Така постанова виконавця приєднується до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.
Судом встановлено, не оспорено сторонами, що у даному випадку судом не вирішувалося питання а ні про заміну сторони виконавчого провадження, а ні про залучення правонаступника стягувача.
Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16 дійшла висновку про існування в українському законодавстві прогалини щодо правового регулювання відновлення банківської діяльності після скасування судом рішення НБУ про ліквідацію банку і відкликання його банківської ліцензії.
Між тим, цим же рішенням Верховний суд звернув увагу на Статтею 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якою визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону про банки банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.
Банки - це фінансові установи, функціями яких є залучення у вклади грошових коштів громадян і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах і на власний ризик, відкриття та ведення банківських рахунків громадян та юридичних осіб (частина друга статті 334 ГК України).
Згідно з частинами першою та третьою статті 90 ЦК України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру.
Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону про акціонерні товариства повне найменування акціонерного товариства українською мовою повинне містити його організаційно-правову форму (акціонерне товариство). Тип акціонерного товариства не є обов`язковою складовою найменування акціонерного товариства.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про держреєстрацію) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі також - Реєстр, ЄДРПОУ) містяться, зокрема, такі відомості про юридичну особу як найменування юридичної особи, у тому числі скорочене (за наявності), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі.
Відповідно до Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 118 (далі - Положення про ЄДРПОУ),Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) - це автоматизована система збирання, накопичення та опрацювання даних про юридичних осіб всіх форм власності та організаційно-правових форм господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, що знаходяться на території України, а також відокремлені підрозділи юридичних осіб України, що знаходяться за її межами.
Згідно з пунктом 4 Положення про ЄДРПОУ інформаційний фонд Реєстру містить, зокрема, дані ідентифікаційні - ідентифікаційний код та найменування суб`єкта; класифікаційні - види економічної діяльності, територіальна належність, форма власності, організаційно-правова форма господарювання, інституційний сектор економіки, найменування органу, до сфери управління якого належить суб`єкт, тощо.
Пунктом 6 Положення про ЄДРПОУ ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним.
13 липня 2016 року були проведені позачергові загальні збори акціонерів ПАТ «Укрінбанк», на яких, серед іншого, прийняті рішення про зміну найменування та місцезнаходження акціонерного товариства, а також затверджено Статут ПАТ «УКРІНКОМ» у новій редакції, згідно з якою змінюються:
- найменування юридичної особи з «ПАТ «Укрінбанк» на ПАТ «УКРІНКОМ»;
- види діяльності, а саме виключається вид діяльності «діяльність комерційних банків», код КВЕД 64.19 «Інші види посередництва» і включається, зокрема, «Надання інших фінансових послуг крім страхування та пенсійного забезпечення» та «Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг крім страхування та пенсійного забезпечення». Згідно з пунктом 1.1 Статуту ПАТ «УКРІНКОМ» у редакції, затвердженій позачерговими загальними зборами акціонерів 13 липня 2016 року, ПАТ «УКРІНКОМ» продовжує свою діяльність на підставі цього Статуту шляхом зміни найменування з ПАТ «Український інноваційний банк» на ПАТ «УКРІНКОМ», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Український інноваційний банк». ПАТ «УКРІНКОМ» має ідентифікаційний код юридичної особи 05839888, тобто такий же, що й мало ПАТ «Український інноваційний банк» до зміни найменування.
Главою 5 Закону про банки передбачено порядок реорганізації банку. Згідно зі статтями 26-27 цього Закону банк може бути реорганізований за рішенням власників банку. Реорганізація може здійснюватися шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення. У разі реорганізації банку шляхом перетворення до таких правовідносин не застосовуються норми законодавства щодо припинення юридичної особи. Під час проведення реорганізації банку шляхом перетворення кредитори не мають права вимагати від банку припинення чи дострокового виконання зобов`язання. Реорганізація за рішенням власників банку здійснюється згідно із законодавством України про господарські товариства за умови надання попереднього дозволу НБУ на реорганізацію банку та затвердження НБУ плану реорганізації банку. У разі здійснення реорганізації банку за рішенням його власників шляхом перетворення план реорганізації банку не складається. НБУ визначає перелік документів, які подаються для отримання дозволу на реорганізацію та затвердження плану реорганізації банку. НБУ не дає дозволу на реорганізацію банку у разі, якщо є достатні підстави вважати, що реорганізація загрожує інтересам вкладників та інших кредиторів і банк, створений у результаті реорганізації та/або банк, який не припиняється як юридична особа у результаті приєднання до нього або виділу з нього, не будуть відповідати вимогам щодо економічних нормативів їх діяльності, порядку реєстрації банків і ліцензування їх діяльності. НБУ надає дозвіл чи відмовляє у реорганізації банку протягом одного місяця з моменту отримання заяви банку на реорганізацію. З приписів частини другої статті 28 цього Закону також вбачається, що реорганізація банку розпочинається після затвердження НБУ плану реорганізації, який крім інших необхідних заходів повинен передбачати подання НБУ відповідних документів, необхідних для погодження статуту нового банку або для погодження змін до статуту існуючого банку, що є підставою для висновку, що банк не може бути реорганізовано у небанківську установу.
Верховний суд вважає, що виключення банком із видів своєї діяльності такого виду надання послуг як «діяльність комерційних банків» та відповідна зміна назви, по своїй суті не є його реорганізацією, позаяк організаційно-правова форма залишається незмінною - акціонерне товариство. Така юридична особа втрачає право на здійснення банківської діяльності з моменту відповідних змін, втім не втрачає право/дієздатності у вже набутих зобов`язаннях, зокрема і щодо стягнення на свою користь заборгованості за кредитним договором від 5 лютого 2007 року та за договором поруки № 2. Таким чином зміна найменування юридичної особи не призводить до правонаступництва в цивільних правовідносинах, адже не має наслідком появу нового учасника цих відносин, до якого мають перейти права та обов`язки особи, яка з них вибула. Зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів у визначеному законодавством порядку. З огляду на наведене вище перейменування ПАТ «Український інноваційний банк» в ПАТ «УКРІНКОМ» не впливає на обсяг прав та обов`язків ПАТ «УКРІНКОМ», яке згодом було перейменовано в ПАТ «Українська інноваційна компанія», щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 5 лютого 2007 року.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону про банки юридична особа, яка має намір здійснювати банківську діяльність, зобов`язана протягом року з дня державної реєстрації подати НБУ в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ, документи для отримання банківської ліцензії.
Також згідно зі статтею 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню, зокрема, підлягає банківська діяльність, діяльність з надання фінансових послуг та інша діяльність, ліцензування якої здійснює НБУ відповідно до закону.
За змістом наведених вище приписів право на надання як банківських, так й інших фінансових послуг, юридична особа набуває після отримання відповідної ліцензії. Та юридична особа, яка за характером предметно-професійної діяльності надає окрім фінансових також і банківські послуги, наділяється відповідним правом з моменту внесення відомостей про неї до Державного реєстру банків.
Поряд із вказаним, оскільки ні загальними нормами ЦК України, ні нормами банківського законодавства не передбачено як підставу припинення зобов`язання з повернення кредиту відкликання банківської ліцензії та виключення банку з Державного реєстру банків, обставини відкликання банківської ліцензії у ПАТ «Український інноваційний банк» на момент стягнення заборгованості за кредитним договором не припиняють зобов`язальних правовідносин сторін, які склались на підставі кредитного договору.
Частинами першою та третьою статті 34 Закону про гарантування вкладів встановлено, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом.
Згідно з частиною п`ятою статті 34 зазначеного Закону під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.
Відповідно до частин першої та другої статті 36 Закону про гарантування вкладів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів, бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.
Пунктом 1 частини другої статті 46 Закону про гарантування вкладів встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку.
З огляду на викладене повноваження щодо повного та виняткового управління банком виникають у Фонду після прийняття НБУ рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та в подальшому - рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
В той же час, як станом на дату прийняття рішення про перейменування ПАТ «Український інноваційний банк» у ПАТ «УКРІНКОМ» та зміну його статутної діяльності з виключенням з неї банківської діяльності, так і станом на момент прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі, вказані рішення Правління НБУ скасовані в судовому порядку.
За змістом статті 16 Закону про банки статут банку складається з урахуванням положень ЦК України, ГК України, цього Закону та інших законів України. Статут банку обов`язково має містити таку інформацію про банк: 1) найменування банку (повне та скорочене); 2) його місцезнаходження; 3) організаційно-правову форму; 4) види діяльності, які має намір здійснювати банк; 5) розмір та порядок формування статутного капіталу банку, види акцій банку, їх номінальну вартість, форми випуску акцій (документарна або бездокументарна), кількість акцій, що купуються акціонерами; 6) структуру управління банком, органи управління, їх компетенцію та порядок прийняття рішень; 7) порядок реорганізації та ліквідації банку відповідно до глав 5 та 16 цього Закону; 8) порядок внесення змін та доповнень до статуту банку; 9) розмір та порядок утворення резервів та інших загальних фондів банку; 10) порядок розподілу прибутків та покриття збитків; 11) положення про аудиторську перевірку банку; 12) положення про органи внутрішнього аудиту банку. Зміни до статуту банку підлягають державній реєстрації відповідно до законодавства з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 16 вищенаведеного Закону банк подає документи для проведення державної реєстрації змін до статуту банку після їх погодження НБУ.
Отже, внесення змін до статуту банку відповідно до закону можливе після надання на це згоди НБУ.
Однак внесення змін до статуту, які істотним чином змінюють основні види діяльності юридичної особи-суб`єкта господарювання, і які зареєстровані у встановленому законодавством порядку, не є обставинами, з якими закон пов`язує їх (змін до статуту) нікчемність; такі обставини можуть доводитись у спорі про визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників, акціонерів) юридичної особи або уповноваженого ними органу та/або визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи; скасування державної реєстрації юридичної особи.
Верховний суд вважає, що на момент прийняття рішення судом першої інстанції юридично і фактично існувала юридична особа із назвою ПАТ «Українська інноваційна компанія», в якої було відсутнє право надавати банківські послуги через відсутність банківської ліцензії, і саме тому вона не була банком у розумінні банківського законодавства; юридичної особи із назвою ПАТ «Український інноваційний банк» як банку, у якому НБУ та Фонд мали б повноваження із здійснення обов`язкових процедур, передбачених банківським законодавством щодо ліквідації банку, вже не існувало.
Висновок Великої Палати у цій справі зводився до відсутність юридичних підстав набуття права відповідної вимоги ТОВ «ФК «Інвест ресурс» до ПАТ «Юрія», позаяк ПАТ «Український інноваційний банк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «УКРІНКОМ», а відтак й ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло прав банку, попри будь-які заявлені цим товариством правовідносини факторингу між ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ТОВ «ФК «Інвест ресурс», оскільки відповідний правочин не відповідає частині першій статті 203 ЦК України та є нікчемним в силу частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 36 Закону про гарантування вкладів (пункт 229 постанови), прямо суперечить положенням частини другої статті 215 ЦК України, оскільки в постанові не наведено диспозиції норми закону, який би встановлював недійсність цього договору, а не підстави для визнання його недійсним як оспорюваного.
Крім того, Верховний суд звернув увагу на те, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України). Глава 7 ЦК України містить загальні положення про юридичну особу.
Правосуб`єктність юридичної особи, тобто здатність бути учасником відповідних цивільних правовідносин, виникає з моменту державної реєстрації останньої відповідно до закону (частина перша статті 80, частина четверта статті 91 ЦК України) та є універсальною (частина перша статті 91 ЦК України) і статутною, тобто визначається на підставі установчих документів та закону (частина друга статті 81, частина перша статті 87, частини перша та друга статті 92 ЦК України).
Спеціальна правосуб`єктність юридичних осіб (частина третя статті 91 ЦК України) встановлюється для юридичних осіб, які здійснюються окремі види діяльності, для здійснення яких законом передбачено отримання спеціального дозволу (ліцензії).
Таким видом діяльності, що вимагає спеціальної правосуб`єктності юридичної особи, зокрема, є і банківська діяльність.
Умови та порядок створення, державної реєстрації, ліцензування діяльності та реорганізації банків, вимоги щодо статуту, формування статутного капіталу та інших фондів, а також здійснення функцій банків встановлюються Законом про банки. Законодавство про господарські товариства та про кооперацію поширюється на банки в частині, що не суперечить ГК України та Закону про банки (частина п`ята статті 336 ГК України). Це положення кореспондує статті 92 ГК України.
Товариства, що займаються банківською діяльністю, реєструються НБУ в порядку, визначеному законодавством України про банки і банківську діяльність (частина третя статті 6 Закону України від 19 вересня 1991 року №1576-XII «Про господарські товариства (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про господарські товариства).
Особливості правового статусу, створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, що провадять діяльність на ринках фінансових послуг, визначаються законами, що регулюють порядок надання фінансових послуг та здійснення банківської діяльності. У разі суперечності норм Закону про акціонерні товариства з нормами законів, що регулюють порядок надання фінансових послуг та здійснення банківської діяльності, норми законів, що регулюють порядок надання фінансових послуг та здійснення банківської діяльності, мають перевагу (частина шоста статті 1 Закону України від 17 вересня 2008 року № 514-VI «Про акціонерні товариства» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про акціонерні товариства).
Особливості правового статусу, порядку створення, діяльності, реорганізації та ліквідації банків визначаються Законом про банки та Законом про гарантування вкладів (згідно із частиною другою статті 6 Закону про банки).
Юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру (частини перша та третя статті 90 ЦК України). Цьому кореспондує частина перша статті 2 Закону про господарські товариства. Разом з тим частина четверта статті 3 Закону про акціонерні товариства уточнює, що повне найменування акціонерного товариства українською мовою повинне містити назву його типу (публічне чи приватне) і організаційно-правової форми (акціонерне товариство). Це кореспондує частині першій статті 15 Закону про банки.
Суб`єкт господарювання не має права у своїй назві використовувати слово «банк» без реєстрації цього суб`єкта як банку в НБУ, крім випадків, передбачених законом (частина сьома статті 334 ГК України). У частині третій статті 15 Закону про банки уточнено відповідні винятки (не розповсюджуються на ПАТ «Український інноваційний банк»), а також вказано, що слово «банк» та похідні від нього дозволяється використовувати у назві лише тим юридичним особам, які зареєстровані НБУ як банк і мають банківську ліцензію.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону про банки:
- банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків (абзац четвертий);
- банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб (абзац восьмий);
- державний реєстр банків - реєстр, що ведеться Національним банком України і містить відомості про державну реєстрацію усіх банків (абзац чотирнадцятий).
Вищим органом управління банку є загальні збори учасників банку, що вирішують будь-які питання діяльності банку (частина перша статті 37 Закону про банки).
Відповідно до частини шостої статті 334 ГК України банки у своїй діяльності керуються ГК України, Законом про банки, іншими законодавчими актами.
Зміни до статуту банку підлягають державній реєстрації відповідно до законодавства з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банки (частина друга статті 16 Закону про банки). Цьому кореспондує частина перша статті 7 Закону про господарські товариства, яка передбачає, що зміни, які сталися в установчих документах товариства і які підлягають державній реєстрації, реєструються відповідно до порядку, визначеному Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» [у редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про держреєстрацію].
Державне регулювання діяльності банків здійснюється НБУ, зокрема у формі адміністративного регулювання, до складу якого входить: реєстрація банків і ліцензування їх діяльності; встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків; застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру; нагляд за діяльністю банків; надання рекомендацій щодо діяльності банків (пункт 1 частини першої статті 66 Закону про банки).
НБУ, зокрема, здійснює банківське регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі, здійснює погодження статутів банків і змін до них, ліцензування банківської діяльності та операцій у передбачених законом випадках, веде Державний реєстр банків (пункти 8 та 9 частини першої статті 7 Закону України від 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України» [в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про НБУ]. Повноваження Правління НБУ визначені статтею 15 Закону про НБУ.
При здійсненні банківського нагляду НБУ має право вимагати від банків та їх керівників, банківських груп, учасників банківських груп усунення порушень банківського законодавства, виконання нормативно-правових актів НБУ для уникнення або подолання небажаних наслідків, що можуть поставити під загрозу безпеку коштів, довірених таким банкам, або завдати шкоди належному веденню банківської діяльності (згідно із частиною п`ятою статті 67 Закону про банки).
Наглядова діяльність Національного банку України охоплює всі банки, їх відокремлені підрозділи, афілійованих та споріднених осіб банків, банківські групи, учасників банківських груп на території України та за кордоном, установи іноземних банків в Україні, а також інших юридичних та фізичних осіб у частині дотримання вимог цього Закону щодо здійснення банківської діяльності (частина друга статті 67 Закону про банки).
У разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об`єктом перевірки НБУ відповідно до Закону про банки, банківського законодавства, нормативно-правових актів НБУ, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 Закону про банки, або наявності інших підстав, передбачених статтею 73 Закону про банки, НБУ адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких, зокрема, належать: віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного, відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку (пункти 12 та 13 частини першої статті 73 Закону про банки). Порядок застосування цих заходів впливу визначається нормативно-правовими актами НБУ (частина перша статті 74 Закону про банки).
Ліцензування певних видів господарської діяльності є засобом державного регулювання у сфері господарювання, спрямованим на забезпечення єдиної державної політики у цій сфері та захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів (частина перша статті 14 ГК України). Банківська ліцензія - документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність (абзац десятий частини першої статті 2 Закону про банки).
Ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень Закону про банки та Закону про гарантування вкладів (згідно із абзацом тридцять п`ятим частини першої статті 2 Закону про банки). Цьому визначенню кореспондує пункт 6 частини першої статті 2 Закону про гарантування вкладів.
Банк може бути ліквідований: 1) за рішенням власників банку; 2) у разі відкликання НБУ банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду (пункти 1 та 2 частини першої статті 77 Закону про банки). Пункту 2 частини першої статті 77 Закону про банки кореспондує частина перша статті 44 Закону про гарантування вкладів.
Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених Законом про гарантування вкладів (частина перша статті 3 Закону про гарантування вкладів). Відносини, що виникають, зокрема у зв`язку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідацією банків між Фондом, банками та НБУ, відповідні повноваження Фонду регулюються Законом про гарантування вкладів, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та НБУ (частини перша та третя статті 1 Закону про гарантування вкладів).
Регулятивні повноваження Фонду, визначені Законом про гарантування вкладів, поширюються на всі банки в Україні. Банки зобов`язані дотримуватися нормативно-правових актів Фонду та виконувати вимоги, встановлені Фондом у межах його повноважень (частина друга статті 30 Закону про гарантування вкладів).
На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому Законом про гарантування вкладів, здійснює, зокрема процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (пункт 8 частини другої статті 4 Закону про гарантування вкладів).
Процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного реєстру (згідно із частиною шостою статті 77 Закону про банки). Цьому кореспондують частина п`ята статті 91 ГК України та частина третя статті 53 Закону про гарантування вкладів. Рішення щодо виключення відомостей про банк з Державного реєстру банків приймає уповноважена посадова особа НБУ на підставі документів, передбачених законодавством України, отриманих від Фонду або ліквідаційної комісії банку, що ліквідується, за рішенням власників (згідно із пунктом 3.1 глави 3 розділу ІІІ Положення про заходи впливу). Пакети документів для обох випадків закріплені в пункті 3.2 глави 3 розділу ІІІ Положення про заходи впливу.
Єдиний реєстр - це автоматизована система збирання, накопичення та опрацювання даних про юридичних осіб всіх форм власності та організаційно-правових форм господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, що знаходяться на території України, а також відокремлені підрозділи юридичних осіб України, що знаходяться за її межами (згідно із пунктом 1 Положення про ЄДРПОУ).
Підставою для внесення до Реєстру або виключення з нього даних щодо суб`єктів, а також внесення змін до Реєстру є надходження від державного реєстратора до органу державної статистики інформації про вчинення реєстраційних дій, передбачених Законом про держреєстрацію (пункт 12 Положення про ЄДРПОУ).
Ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. У разі перетворення юридичної особи, крім центральних органів виконавчої влади, за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код. У разі припинення юридичної особи шляхом приєднання до іншої юридичної особи та створення на базі юридичної особи, що припинилася, відокремленого підрозділу ідентифікаційний код такої юридичної особи залишається за відокремленим підрозділом. В інших випадках припинення юридичної особи присвоєння її ідентифікаційного коду новоствореним суб`єктам забороняється (пункт 6 Положення про ЄДРПОУ).
Отже, відповідно до статті 92 та частини п`ятої статті 336 ГК України, частини третьої статті 6 Закону про господарські товариства, частини шостої статті 1 Закону про акціонерні товариства, частини першої статті 1, статті 3 та частини другої статті 6 Закону про банки в Україні діє спеціальне законодавство, яке регулює утворення банків їх статусу та припинення, здійснення ними/припинення банківської діяльності (далі - банківське законодавство), до якого, зокрема, входять Закон про банки, Закон про НБУ, Закон про гарантування вкладів, нормативно-правові акти НБУ, також ЦК України, ГК України, інші закони в частині, що не суперечить попереднім зазначеним нормативним документам, та визначають зміст спеціальної правосуб`єктності банківської установи.
Той факт, що в окремих судових справах, на які посилаються приватний виконавець, ПАТ «Українська інноваційна компанія» визнає свої зобов`язання перед кредиторами ПАТ «Український інноваційний банк», а в окремих заперечує такі зобов`язання, не дає підстав для надання переваг правовій оцінці, здійсненій судами у таких справах, які підтверджують або спростовують наявність у ПАТ «Українська інноваційна компанія» прав та обов`язків ПАТ «Український інноваційний банк».
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених скаржником вимог, суду не надано беззаперечних доказів про правонаступництво між відповідним банком та ПАТ «Українська інноваційна компанія», як і не надано неоспорюваних доказів підтвердження переходу прав та обов`язків цього банку до ПАТ «Українська інноваційна компанія».
Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).
За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Приватний виконавець, приймаючи відповідні процесуальні постанови, не звернув уваги на норми спеціальних законів, якими врегульовано питання щодо правонаступництва у спірних правовідносинах, а також заміни сторони у виконавчому провадженні, та дійшов передчасного висновку про можливість відкриття виконавчого провадження за заявою представника Публічного акціонерного товариства «Українська Інноваційна компанія».
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -
Задовольнити скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексія Анатолійовича.
Визнати неправомірними та скасувати постанови, винесені приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексієм Анатолійовичем у виконавчому провадженні №56447333, а саме:
- постанову про відкриття виконавчого провадження №56448014 від 22.05.2018 року
- постанову про арешт майна боржника від 22.05.2018 року, якою накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 ;
- постанови про розшук майна боржника від 05.06.2018 року - автомобіля марки ВАЗ-2106, що належить ОСОБА_1 ;
- постанови про розшук майна боржника від 05.06.2018 року автомобіля марки TOYOTA CAMRY, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
- постанови про арешт майна боржника від 4.06.2018 року - комплексу загальною площею 3123 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- постанови про арешт майна боржника від 14.06.2018 року - земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 14.06.2018 року - будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;
- постанов про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 14.06.2018 року - земельні ділянки, загальною площею 0,3123 га, та земельної ділянки загальною площею 41,4 кв.м., що також розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
- постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведее виконавче провадження, яким об`єднано виконавчі провадження №№ 56448014, 56448189 у зведене виконавче провадження № 5646120;
- постанови про відкриття виконавчого провадження № 56448189 від 22.05.2018 року.
Визнати неправомірними та скасувати постанови, винесені приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексієм Анатолійовичем у виконавчому провадженні № 56448014, а саме:
-Постанову про відкриття виконавчого провадження № 56448014 від 22.05.2018 року;
-Постанову про арешт майна боржника від 22.05.2018 року, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 ;
-Постанову про розшук майна боржника від 05.06.2018 року - автомобіля марки ВАЗ-2106, що належить ОСОБА_1 ;
-Постанову про розшук майна боржника від 05.06.2018 року автомобіля марки TOYOTA CAMRY, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
-Постанову про арешт майна боржника від 4.06.2018 року - комплексу загальною площею 3123 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-Постанову про арешт майна боржника від 14.06.2018 року - земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-Постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 14.06.2018 року - будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;
-Постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 14.06.2018 року - земельні ділянки, загальною площею 0,3123 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
-Постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 14.06.2018 року - земельної ділянки загальною площею 41,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
-Постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведее виконавче провадження, яким об`єднано виконавчі провадження №№ 56448014, 56448189 у зведене виконавче провадження № 5646120;
-Постанови про відкриття виконавчого провадження № 56448189 від 22.05.2018 року.
Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексія Анатолійовича зняти арешт зі всього майна, що належить ОСОБА_1 .
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту її оголошення.

Суддя Сорока О.В.