НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 квітня 2020 рокуСправа № 322/1186/19

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання Блажко О.П.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

третьої особи - ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом:ОСОБА_1
до:ОСОБА_3
третя особа:ОСОБА_5
про:усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та відшкодування збитків.

17.10.2019 до суду надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд:

- зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_2 012:0120, площею 2 га, розташована за адресою: Запорізька область, Новомиколаївський район, Веселогаївська сільська рада, за межами населених пунктів, контур поля № 71 , шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки;

- стягнути з відповідача на користь позивача збитки, упущену вигоду, у розмірі 6 450,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до посвідчення серія НОМЕР_4 , яке видане Вільнянсько-Новомиколаївським ОРВК Запорізької області 05.06.2015, є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Позивач скористався своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та відповідно до вимог ЗК України 17.10.2014 подав клопотання до Головного управління Держземагенства у Запорізькій області, у якому зазначив цільове призначення бажаної земельної ділянки та її орієнтовні розміри, додав до нього графічні матеріали, на яких зазначив бажане місце розташування земельної ділянки (за межами населених пунктів Веселогаївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області).

Розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу для ведення особистого селянського господарства, наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 23.05.2017 № 8-2465/15-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» позивачу затверджено розроблений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Веселогаївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, за межами населеного пункту. Передано у власність позивачу земельну ділянку загальною площею 2,0000 га (кадастровий номер: :01:012:0120) для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Веселогаївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, за межами населеного пункту.

Позивачем 07.06.2017 здійснена державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, кадастровий номер: :01:012:0120, площа: 2га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, адреса: Запорізька область, Новомиколаївський район, Веселогаївська сільська рада.

29.06.2017 позивач належну йому на праві приватної власності земельну ділянку, кадастровий номер: :01:012:0120 передав в строкове платне користування ОСОБА_5 , що підтверджується договором оренди землі. Відповідно до п. 9 договору оренди землі орендна плата встановлюється в розмірі 2 150,00 гривень на один рік.

Восени 2017 року позивач та третя особа приїхали на місце розташування земельної ділянки, яка перебуває у власності позивача та в оренді у третьої особи, з метою користуватися нею за цільовим призначенням, та виявили, що земельна ділянка самовільно зайнята сусідом позивача, ОСОБА_3 , який самовільно її засіяв сільськогосподарськими культурами.

Позивач пред`явив відповідачу оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку та надав договір оренди спірної земельної ділянки і висунув вимоги звільнити земельну ділянку, на що відповідач, за твердженням позивача, погодився.

Навесні 2018 року позивач та третя особа приїхали на місце розташування земельної ділянки, яка перебуває у власності позивач та в оренді у третьої особи, з метою користуватися нею за цільовим призначенням, та виявили, що відповідач не звільнив спірну земельну ділянку, яку він зайняв самовільно, без законних на те підстав і продовжує нею користуватися, знову посіявши на ній сільськогосподарські культури.

Так, 10.10.2018 позивач звернувся із заявою до поліції про вчинення з боку відповідача самоуправних дій, незаконного самовільного зайняття земельної ділянки, з метою відновлення своїх порушених прав, відшкодування завданих збитків. Новомиколаївським ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області відомості за заявою позивача внесені до ЄРДР № 0000336 від 11.10.2018, розпочато досудове розслідування кримінального провадження, яке на день звернення із позовною заявою триває.

В результаті протиправних дій відповідача, які полягають у самовільному зайнятті земельної ділянки, яка йому не належить, третя особа, як орендар за договором оренди землі не міг фактично користуватися земельною ділянкою і не сплачував орендної плати позивачу, як орендодавцю. А позивач, відповідно, в результаті протиправних дій відповідача не одержав орендної плати (доходу) за 2017 рік, 2018 рік та 2019 рік в сумі 6 450 грн.

Виходячи з наведеного та посилаючись на норми ст. 22 ЦК України, ст. 152 ЗК України, позивач просив задовольнити позов та підтримав заявлені вимоги у судовому засіданні.

Ухвалою судді від 11.11.2019 було відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

29.01.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив таке.

Про те, що необхідно звільнити зазначену у позові земельну ділянку відповідач, за його твердженням, дізнався лише тоді, коли його викликали до Новомиколаївського районного суду Запорізької області у якості відповідача по справі.

Цей факт, як зазначає відповідач, підтверджують його неодноразові звернення: до першого заступника голови Державної районної адміністрації Курносова В.Г.; до першого заступника голови Новомиколаївської державної районної адміністрації; до головного управління держкомагентства Запорізької області від 23.02.2015; до в.о. начальника відділу Новомиколаївського районного відділу головного управління держгеокадастру в Запорізькій області від 29.08.2018; до начальника Новомиколаївського відділу Токмацької місцевої прокуратури від 11.05.2019; відповіддю Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області від 18.07.2018; відповіддю Департаменту агропромислового розвитку від 02.05.2019; відповіддю Новомиколаївської районної державної адміністрації від 20.05.2015; відповіддю Держгеокадастру Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області відділ у Новомиколаївському районі від 11.01.2018 та від І7.01.2018; квитанціями про сплату податку стосовно спірної землі.

Також відповідач вважає, що згідно із діючим законодавством у нього було першочергове право на отримання цієї земельної ділянки, так як він із 2004 року брав її в оренду, тому наразі буде ставитись питання про законність отримання позивачем спірної земельної ділянки та як саме останній здобув цю ділянку.

Виходячи з наведеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

Крім цього, у судовому засіданні відповідач додатково зазначив, що він користується спірною земельною ділянкою не як фізична особа, а як голова фермерського господарства «Терновий», у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача. Так, відповідач пояснив, що спірна земельна ділянка перебувала в оренді фермерського господарства до 2014 року, після чого намір оформити дану земельну ділянку мала дружина відповідача, проте процедуру оформлення права власності на землю не було завершено.

Відповіді на відзив у встановлений судом строк позивач не надав та зазначив про небажання подавати відповідну заяву по суті справи.

Ухвалою суду від 29.04.2020 підготовче провадження було закрито та за згодою всіх учасників судового провадження призначено судовий розгляд справи невідкладно.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши обставини цивільної справи, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:012:0120, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 89254931 від 09.06.2017 (а.с. 30).

29.06.2017 позивач належну йому на праві приватної власності земельну ділянку з кадастровим номером :01:012:0120 передав в оренду ОСОБА_5 строком на 10 років, що підтверджується договором оренди землі від 29.06.2017 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 91119020 від 04.07.2017 (а.с. 31-35).

Відповідно до п. 9 договору оренди землі від 29.06.2017 орендна плата встановлюється в розмірі 2 150,00 гривень на рік.

Разом з цим, у період з 09.06.2017 по теперішній час відповідач ОСОБА_3 використовує земельну ділянку з кадастровим номером :01:012:0120, що визнано відповідачем як у відзиві на позовну заяву, так і під час судового розгляду цієї справи, а отже дана обставина не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

При цьому, відповідач ОСОБА_3 не надав суду доказів того, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:012:0120 перебуває у фактичному користуванні юридичної особи - фермерського господарства «Терновий». Звернення позивача, посилання на які наведені у відзиві на позовну заяву, судом не беруться до уваги як неналежні докази правомірності користування спірною земельною ділянкою. Посилання відповідача на квитанції про сплату земельного податку (плати за землю) також не підтверджують того факту, що спірна земельна ділянка фактично використовується юридичною особою, оскільки в цих квитанціях не зазначено, за яку саме земельну ділянку сплачується податок, та до того ж платником податку зазначені фізичні особи, а не фермерське господарство.

Будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку з кадастровим номером :01:012:0120 відповідач суду не надав.

Таким чином, у даній справі спір щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:012:0120 виник саме між її власником - ОСОБА_1 та фактичним користувачем - ОСОБА_3 .

Порушення прав позивача по справі полягає в тому, що він як орендодавець земельної ділянки з кадастровим номером :01:012:0120, у зв`язку з фактичним самовільним використанням цієї ділянки відповідачем, не може виконати своїх обов`язків за договором оренди від 29.06.2017 щодо передачі земельної ділянки орендарю - ОСОБА_5 , у зв`язку з чим зазнає збитків у вигляді неотриманої орендної плати.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилом ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною другою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За визначенням пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як зазначено у ч. 3 ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

З огляду на викладене, суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку позивача.

Разом з цим, суд не погоджується з визначеним позивачем розміром збитків, оскільки з дати укладення договору оренди землі від 29.06.2017 до моменту звернення до суду минуло два повних роки, а отже позивач має право на відшкодування збитків у виді неотриманої орендної плати за два роки в розмірі: 2150*2=4300,00 грн.

Виходячи з наведеного, суд визнає позов таким, що підлягає задоволенню у вищезазначеній частині.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивач, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За правилом частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 по справі № 161/4985/17 (реєстраційний номер за ЄДРСР 81573955) зроблено висновок щодо застосування норми ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Відповідач у даній справі не звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і не майновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до пп. 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», з урахуванням ціни даного позову, розмір судового збору, що підлягав сплаті за вимогою майнового характеру (про відшкодування збитків) становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у 2019 році дорівнювало 768,40 грн., а розмір судового збору, що підлягав сплаті за вимогою немайнового характеру (про зобов`язання звільнити земельну ділянку) становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у 2019 році дорівнювало 768,40 грн.

У зв`язку з частковим задоволенням вимоги майнового характеру, на 2/3 від заявленої суми, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави за вимогою майнового характеру становить: 768,40/3*2 = 512,26 грн., а відтак загальний розмір судового збору, що належить стягнути з відповідача на користь держави становить: 768,40+512,26=1 280,66 грн.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 258, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та відшкодування збитків - задовольнити частково.

2. Зобов`язати ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5 :01:012:0120, площею 2,00 га, розташовану за адресою: Запорізька область, Новомиколаївський район, Веселогаївська сільська рада, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

3. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму збитків в розмірі 4 300,00 грн. (чотири тисячі триста гривень 00 коп.).

4. В задоволенні решти позову - відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1 280,66 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень 66 коп.).

6. Реквізити учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

- відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ;

- третя особа: ОСОБА_5 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області.

Строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне судове рішення складено судом 08 травня 2020 року.

Суддя С.С. Гасанбеков