У х в а л а

12 березня 2020 року

м. Київ

справа № 215/1562/19

провадження № 61-3357ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу Криворізького ботанічного саду Національної академії наук України на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізького ботанічного саду Національної академії наук України про стягнення грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Криворізького ботанічного саду Національної академії наук України (далі - Криворізький ботанічний сад НАН України) про стягнення грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 працювала у Криворізькому ботанічному саду НАН України на посаді бухгалтера з 17 листопада 2016 року. Наказом від 12 червня 2018 року ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням.

Остаточний розрахунок проведено 13 червня 2018 року, у зв`язку із тим, що вона у період з 08 червня 2018 року по 12 червня 2018 року перебувала на лікарняному листі.

До виплати заробітної плати при звільненні ОСОБА_1 віднесено суми, а саме: заробітна плата за період роботи з 01 червня 2018 року по 08 червня 2018 року у розмірі 1 137 грн 46 коп.; оплата лікарняного листа з 08 червня 2018 року по 12 червня 2018 року у розмірі 569 грн 25 коп.; компенсація за невикористану щорічну основну відпустку - 30 календарних днів у розмірі 4 553 грн 39 коп.

Однак у дану виплату не була врахована та не виплачена грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку, як жінці, яка виховує дитину без батька, хоча 12 червня 2018 року нею було надано довідку зі школи про те, що батько дитини не бере участі у вихованні та навчанні її дитини.

Зазначає, що на час звільнення вказану додаткову відпустку вона як жінка, яка виховує дитину без батька, за 2018 рік не використала, що підтверджено довідкою адміністрації Криворізького ботанічного саду НАН України від 04 грудня 2018 року № 349, однак на її запитання чому не враховано та не виплачено грошову компенсацію при звільненні за цю додаткову відпустку, їй адміністрація повідомила, що вона на дану пільгу права не має.

Статус одинокої матері, яка виховує дитину без батька у зв`язку з розлученням, вона підтверджувала у 2017 році, надавши до адміністрації Криворізького ботанічного саду НАН України всі необхідні для цього документи, а саме: свідоцтво про народження дитини; свідоцтво про розірвання шлюбу; довідку з дошкільного закладу про те, що батько дитини не бере участь у вихованні та навчанні її дитини.

Відповідно до наказу від 17 жовтня 2017 року № 72-в їй надавалася ця додаткова відпустка за 2017 рік на 10 календарних днів з 18 жовтня 2017 року.

На підставі викладеного, вона вважала, що їй безпідставно було відмовлено у виплаті грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку у 2018 році, тому, уточнивши свої позовні вимоги, просила суд: стягнути з Криворізького ботанічного саду НАН України на її користь грошову компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку у розмірі 1 517 грн 80 коп. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення, який за її підрахунком на час подання позову становив 51 150 грн 60 коп., також судові витрати.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 , працюючи у Криворізькому ботанічному саду НАН України, у порушення вимог частини 2 статті 24 КЗпП України, не надавала до часу свого звільнення належних доказів на підтвердження того, що вона у 2018 році виховувала дитину без участі батька, а відповідач, як роботодавець, відповідно до положень статті 25 КЗпП України такі документи не може вимагати, відтак у роботодавця не було підстав нараховувати грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки при звільненні.

При цьому, суд вважав, що навіть після звернення до суду, ОСОБА_1 належних та допустимих доказів того, що вона виховує дитину без участі батька не подала, а рішенням Тернівського районного суду від 16 січня 2019 року у справі № 215/5887/18, яка залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 11 березня 2019 року, визначено, що статус ОСОБА_1 , як жінки, яка виховує дитину без батька є тимчасовим, оскільки батько може у будь-який час виявити бажання брати участь у вихованні дитини.

Отже, зважаючи на те, що у цій справі позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки є похідною від позовної вимоги про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку, судом відмовлено й у задоволенні цих позовних вимог.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року скасовано, й ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Криворізького ботанічного саду НАН України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку у розмірі 1 517 грн 80 коп. Стягнуто з Криворізького ботанічного саду НАН України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 червня 2018 року по 22 січня 2019 року у розмірі 113 887 грн 80 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що порушення відповідачем трудових прав позивача у зв`язку з неправомірною тривалою бездіяльністю відповідача та відсутністю жодних винних дій позивача.

До того ж в розумінні дії Конвенції і встановлених обставин у даній конкретній справі виявлено, що правомірні очікування позивача порушені, що підпадає під дію статті 1 Першого Протоколу, тобто підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

20 лютого 2020 року на адресу Верховного Суду Криворізький ботанічний сад НАН України подало касаційну скаргу, в якій заявник просить постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року скасувати, й залишити без змін рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною четвертої статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Предметом спору в цій справі є вимоги щодо грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статі 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 102 грн.

Ціна позову у цій справі становить 115 405 грн 60 коп., яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200), тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Відтак, вказана справа є малозначною в силу вимог закону.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Проте, наведені заявником доводи у касаційній скарзі та аналіз судових рішень у цій справі не дають підстав для висновків про те, що касаційна скарга становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки наведені мотиви самі по собі не можуть бути підставою, що підпадає під дію підпункту в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, інших мотивувань касаційна скарга не містить.

Вищевикладене свідчить про те, що посилання заявника на випадок, передбачений підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності якого судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, є необґрунтованим.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Криворізький ботанічний сад НАН України подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Криворізького ботанічного саду Національної академії наук України на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізького ботанічного саду Національної академії наук України про стягнення грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара