ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 644/2477/19

Провадження № 22-ц/818/1410/20

18 березня 2020 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуАкціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року (суддя Попова В.О.) по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.03.2010 року у розмірі 123 224 грн. 31 коп. і сплачений судовий збір в розмірі 1 921 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказала, що з метою отримання банківських послуг 29.03.2010 року відповідач підписала заяву б/н, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 12 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач умови кредитного договору не виконував виникла заборгованість, яка станом на 17.02.2019 року становить в загальному розмірі 390 352 грн. 35 коп., яка складається з наступного: 12 800 грн. заборгованість за кредитом, 374 052 грн. 35 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 500 грн. заборгованість за пенею та комісією. Однак, представник позивача зазначила, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. На підставі чого, представник позивача просив стягнути з боржника заборгованість в розмірі 123 224 грн. 31 коп., яка складається з наступного: 12 800 грн. заборгованість за кредитом; 110 424 грн. 31 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 29.03.2010 року по 01.10.2017 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року позовні вимоги банку задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.03.2010 року у розмірі 12 800 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ Приват Банк звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за процентами, в іншій частині рішення залишити без змін.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідачем не спростовано наявність боргу, зазначеного у розрахунку заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до Кредитного договору. Приєднання до угоди підтверджується фактом користування ОСОБА_1 картковим рахунком та використання кредитних коштів. Своїм підписом у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» відповідачка висловила згоду про укладення договору та засвідчила, що згодна з тим, шо ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання «банківських послуг».

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 29.03.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 12500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно з наданим банком розрахунком, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 17.02.2019 року становить в загальному розмірі 390 352 грн, що складається з:

- 12 800 грн. заборгованість за кредитом;

- 374 052,35 грн.заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3 500 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Але кредитодавець на свій розсуд вимагає стягнути з боржника частину суми заборгованості у розмірі 123 224,31 грн., яка складається з

- 12 800 грн. заборгованість за кредитом;

- 110 424,31 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом з 29.03.2010 року по 01.10.2017 року.

Відповідно доч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч.ч.1,2ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю правовою природою кредитний договір може бути публічним договором (стаття 633 ЦК України), договором приєднання (стаття 634 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), також проценти за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, також на Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, в редакції, яка була чинною на момент укладення договору, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, які були надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, зокрема право останнього змінювати розміри Тарифів, інших умов обслуговування рахунків, порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю редакцію Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву від 29.03.2010 року.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи викладене, надана позивачем копія Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку не може бути доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та Правила споживчого кредитування, що не було спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Судом першої інстанції встановлено і не спростовано матеріалами справи, що відповідно до заяви позичальника від 29.03.2010 року сторонами не було погоджено процентну ставку, як одну із умов кредитування.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення із ОСОБА_1 відсотків за користування грошовими коштами є необґрунтованими, оскільки не передбачені умовами договору, який підписаний сторонами, що узгоджується з вимогами статті 1048 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом 3% на місяць, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% річних від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, порядок нарахування пені та розмір штрафів, колегією суддів не приймається.

Згідно зі ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 367 ЦПК України визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що копія підписаної довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» позивачем була надана апеляційному суду, до суду першої інстанції не подавалась та не була предметом розгляду у суді першої інстанції.

Доказів неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, банк суду апеляційної інстанції не надав, а тому ця довідка не приймається апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

В частині стягнення тіла кредиту рішення не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко