Справа № 758/928/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

26 листопада 2020 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Товченко К.М., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення боргу, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі за текстом - відповідач), про стягнення боргу, посилаючись на те, що у 2016 році між ОСОБА_4 та відповідачем було укладено низку правочинів, відповідно до яких ОСОБА_4 позичила відповідачу кошти, а саме: 22.01.2016 року грошову суму в розмірі 1 227 500 гривень (еквівалент 50 000 доларів США за курсом НБУ на момент видачі розписки); 28.03.2016 року грошову суму в розмірі 1 042 800 гривень (еквівалент 40 000 доларів США за курсом НБУ на момент видачі розписки); 11.04.2016 року грошову суму в розмірі 256 300 гривень (еквівалент 10 000 доларів США за курсом НБУ на момент видачі розписки); 21.06.2016 року грошову суму в розмірі 2 490 000 гривень (еквівалент 100 000 доларів США за курсом НБУ на момент видачі розписки).

24.06.2016 року між кредитором ОСОБА_4 та позивачем було укладено договір про відступлення право вимоги, відповідно до умов якого остання набула право вимоги до відповідача за розписками, які підтверджують відносини боргу між відповідачем (як позичальником) та ОСОБА_4 (як кредитором).

Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення суми основного боргу, яка становить еквівалент 200 000 доларів США на момент пред`явлення позову, відсотків, визначених на рівні облікової ставки Національного банку України, 3 % річних, інфляційних втрат, а також суми судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 31.01.2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для подання відзиву.

Представник позивача подала до суду оригінали розписок від 22.01.2016 року, 28.03.2016 року, 11.04.2016 року, 21.06.2016 року для огляду та посвідчення їх копій.

Відповідач відзив у встановлений законом строк не подала, на призначені судові засідання не з`явиллася, повідомлялася належним чином, поважних причин неявки суд не повідомила, правом на участь в судових засіданнях не скористалася, за таких обставин, керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 22.01.2016 року відповідач взяла в борг та зобов`язалася повернути ОСОБА_4 суму грошових коштів у розмірі 1 227 500 гривень, що становить еквівалент 50 000 доларів США, які зобов`язалася повернути до 22.01.2017 року. За домовленістю сторін визначено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом Нацбанку гривні до долара США на день платежу (а.с 17-18).

28.03.2016 року відповідач взяла в борг та зобов`язалася повернути ОСОБА_4 суму грошових коштів у розмірі 1 042 800 гривень, що становить еквівалент 40 000 доларів США, які зобов`язалася повернути до 28.03.2017 року. За домовленістю сторін визначено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом Нацбанку гривні до долара США на день платежу (а.с 21-22).

11.04.2016 року відповідач взяла в борг та зобов`язалася повернути ОСОБА_4 суму грошових коштів у розмірі 256 300 гривень, що становить еквівалент 10 000 доларів США, які зобов`язалася повернути до 11.04.2017 року. За домовленістю сторін визначено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом Нацбанку гривні до долара США на день платежу (а.с 23-24).

21.06.2016 року відповідач взяла в борг та зобов`язалася повернути ОСОБА_4 суму грошових коштів у розмірі 2 490 000 гривень, що становить еквівалент 100 000 доларів США, які зобов`язалася повернути до 21.06.2017 року. За домовленістю сторін визначено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом Нацбанку гривні до долара США на день платежу (а.с 19-20).

24.06.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до пункту 1.1 якого ОСОБА_4 як первісний кредитор передала позивачу (як новому кредитору) права вимоги за чотирма борговими розписками від 22.01.2016 року, 28.03.2016 року, 11.04.2016 року, 21.06.2016 року. Крім того, відповідно до вимог пунктів 1,2 та 1.3 договору до нового кредитора переходить право стягнення з боржника процентів, нарахованих на суму позики, та штрафних санкцій за невиконання договорів позики (а.с. 15-16).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Стаття 1049 ЦК України встановлює обов`язок позичальника повернути позику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 533 ЦК України передбачає, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 512 ЦК України визначає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до ст. 513-514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Позивач просить стягнути: 1) суму заборгованості за розпискою від 22.01.2016 року в розмірі 3 235 418,51 грн, яка складається з суми основного боргу (1 213 000 гривень, що відповідає 50 000 доларів США за курсом НБУ станом на 22.01.2020 року), відсотків за період з 22.01.2016 по 22.01.2020 року в розмірі 1 568 424,35 грн, 3 % річних за період з 23.01.2017 по 22.01.2020 року в розмірі 109 164,01 гривень, інфляційних втрат за період з 23.01.2017 року по 31.12.2019 року в розмірі 344 830,15 гривень; 2) суму заборгованості за розпискою від 28.03.2016 року в розмірі 2 471 997,62 грн, яка складається з суми основного боргу (970 400 гривень, що відповідає 40 000 доларів США за курсом НБУ станом на 22.01.2020 року), відсотків за період з 28.03.2016 по 22.01.2020 року в розмірі 1 177 743,80 грн, 3 % річних за період з 29.03.2017 по 22.01.2020 року в розмірі 82 146,88 гривень, інфляційних втрат за період з 29.03.2017 року по 31.12.2019 року в розмірі 241 706,94 гривень; 3) суму заборгованості за розпискою від 11.04.2016 року в розмірі 613 637,15 грн, яка складається з суми основного боргу (242 600 гривень, що відповідає 10 000 доларів США за курсом НБУ станом на 22.01.2020 року), відсотків за період з 11.04.2016 по 22.01.2020 року в розмірі 290 352,85 грн, 3 % річних за період з 12.04.2017 по 22.01.2020 року в розмірі 20 257,56 гривень, інфляційних втрат за період з 12.04.2017 року по 31.12.2019 року в розмірі 60 426,74 гривень; 4) суму заборгованості за розпискою від 21.06.2016 року в розмірі 5 830 060,72 грн, яка складається з суми основного боргу (2 426 000 гривень, що відповідає 100 000 доларів США за курсом НБУ станом на 22.01.2020 року), відсотків за період з 21.06.2016 по 22.01.2020 року в розмірі 2 723 633,28 грн, 3 % річних за період з 22.06.2017 по 22.01.2020 року в розмірі 188 418,43 гривень, інфляційних втрат за період з 22.06.2017 року по 31.12.2019 року в розмірі 492 009,01 гривень. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 12 151 114 гривень.

Здійснюючи перерахунок вказаних позовних вимог суд частково погоджується з ними. Зокрема, суд погоджується з сумою основного боргу за чотирма розписками, вираженою відповідно до умов договору в гривневому еквіваленті на момент пред`явлення позову (на загальну суму 200 000 доларів США за курсом НБУ на 22.01.2020 року - 24,2586 грн/долар США). Водночас, здійснений перерахунок сум процентів і 3 % річних свідчить про такий розмір заборгованості: 1) за розпискою від 22.01.2016 року сума процентів в розмірі облікової ставки НБУ становить 784 218,26 гривень, 3 % річних становить 109 164,01 гривень; 2) за розпискою від 28.03.2016 року сума процентів в розмірі облікової ставки НБУ становить 588 876,77 гривень, 3 % річних становить 82 146,88 гривень; 3) за розпискою від 11.04.2016 року сума процентів в розмірі облікової ставки НБУ становить 145 177,64 гривень, 3 % річних становить 20 257,56 гривень; 4) за розпискою від 21.06.2016 року сума процентів в розмірі облікової ставки НБУ становить 1 361 828,81 гривень, 3 % річних становить 188 418,43 гривень.

Крім того, суд не погоджується з пред`явленими позовними вимогами в частині стягнення інфляційних втрат з таких міркувань.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 752/10525/16-ц (Постанова від 22.06.2020 року).

Враховуючи те, що умовами розписок сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути кошти в тому ж розмірі (а саме, гривневий еквівалент боргу, який виражений в доларах США), нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає.

Оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку про порушення відповідачем договірних зобов`язань в розмірі 8 132 088,36 гривень, зокрема, за борговою розпискою від 22.01.2016 року в розмірі 2 106 382,27 грн (1 213 000 грн - основна сума боргу, 784 218,26 грн процентів в розмірі облікової ставки НБУ, 109 164,01 гривень 3 % річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання), за борговою розпискою від 28.03.2016 року в розмірі 1 641 423,65 грн (970 400 грн - основна сума боргу, 588 876,77 грн процентів в розмірі облікової ставки НБУ, 82 146,88 гривень 3 % річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання), за борговою розпискою від 11.04.2016 року в розмірі 408 035,20 грн (242 600 грн - основна сума боргу, 145 177,64 грн процентів в розмірі облікової ставки НБУ, 20 257,56 гривень 3 % річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання), за борговою розпискою від 21.06.2016 року в розмірі 3 976 247,24 грн (2 426 000 грн - основна сума боргу, 1 361 828,81 грн процентів в розмірі облікової ставки НБУ, 188 418,43 гривень 3 % річних за порушення строків виконання грошового зобов`язання).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу, процентів в розмірі облікової ставки НБУ та 3 % річних на загальну суму 8 132 088,36 гривень.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам, тобто у розмірі 7 033,78 гривень.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки стороною позивача подано заяву про відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та заявлено клопотання про подання підтверджуючих доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за доцільне призначити судове засідання для вирішення питання про вказані судові витрати та встановити строк для подання стороною доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 77, 81-82, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення боргу -задовольнити частково;

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 8 132 088 (вісім мільйонів сто тридцять дві тисячі вісімдесят вісім) гривень 36 копійок;

В задоволенні решти позовних вимог відмовити;

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 7 033 (сім тисяч тридцять три) гривні 78 копійок;

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 11 грудня 2020 року о 12 годині 30 хвилин в залі Подільського районного суду м. Києва;

Надати строк до 01 грудня 2020 року для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат;

Повне найменування:

позивач - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

відповідач - ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

Заочне рішення може бути переглянуто Подільським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача;

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Подільського районного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин;

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, шляхом подання через Подільський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Київським апеляційним судом, якщо його не буде скасовано.

Суддя В.В. Гребенюк