Справа № 137/1929/18
Провадження № 22-ц/801/713/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 рокуСправа № 137/1929/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1 М.І. - Сільченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №137/1929/18 за позовом ОСОБА_1 до Літинської районної державної адміністрації Вінницької області, Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області, за участю третіх осіб відділу Держгеокадастру у Літинському районі, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання права на земельну частку (пай),

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року, яке ухвалене суддею Желіховським В.М. в приміщенні Літинського районного суду Вінницької області о 15 год 17 хв, повний текст складено 03 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з зазначеним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що починаючи з січня 1986 року до вересня 2000 року постійно працювала робочою на ВАТ «Племзавод «Україна» Літинського району Вінницької області.

Однак, під час приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій відповідно до Указу президента її не було включено до списків осіб, що мають право на земельну частку (пай).

В жовтні місяці 2018 року вона зверталася з письмовими заявами до відповідачів щодо надання її земельної частки (паю) в землях Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області, однак отримала письмові відповіді, де в задоволенні її заяв було відмовлено, що порушує її право на земельну частку (пай).

Позивач просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) в землях (колишнього ВАТ «Племзавод» Україна») Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області; зобов`язати відповідачів виділити земельну частку (пай) в натурі (на місцевості); видати відповідні документи для реєстрації права власності на земельну частку (пай).

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначивши, що згідно зі статтею 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Тому просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено її право на земельну частку (пай).

Судом встановлено, що відповідно до довідки ВАТ «Племзавод «Україна» ОСОБА_1 М.І. з січня 1986 року по серпень 2000 року працювала у товаристві (а.с.8).

Відповідно до заяви від 04 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до голови Соснівської сільської ради Літинського району з проханням вирішити питання про надання її земельної частки (паю) в межах земель Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області. Зазначивши, що вона на час паювання земель працювала на різних посадах ВАТ «Племзавод «Україна» Літинського району Вінницької області, звідки вийшла на пенсію, маючи звання ветерана праці, однак з невідомої причини її не включили до списків осіб, як мають право на земельну частку (пай) (а.с.9).

Із відповіді сільського голови Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області Мудріцької С.В. за №826-07/08 від 16 жовтня 2018 року встановлено, що 21 лютого 2002 року відбулися загальні збори членів ВАТ «Племзаводу «Україна», що мають право на земельну частку (пай). За поданням ВАТ «Племзаводу «Україна», на засіданні 2 сесії Соснівської сільської ради 4 скликання від 12 липня 2002 року прийнято рішення «Про затвердження списків громадян, які мають право на земельну частку (пай)», прізвище ОСОБА_1 відсутнє. З поданих до сільської ради копій документів до звернення, не прослідковується факт трудових відносин із відкритим акціонерним товариством на день затвердження списків його членів, що мають право на земельну частку (пай), як вимагає Указ Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року. Крім того, розпайовані землі знаходяться за межами сіл і відповідно до п.4 ст. 122 ЗК України, розпорядником земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів є Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Враховуючи ліквідацію ВАТ «Племзаводу «Україна», виконавчий комітет рекомендує звернутися до суду для вирішення питання щодо порушення її права на земельну частку (пай) (а.с.11).

Згідно відповіді голови Літинської районної державної адміністрації за №01-22/610 від 23 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду, оскільки ВАТ «Племзавод «Україна» ліквідований. Прізвище ОСОБА_1 у списках членів ВАТ «Племзавод «Україна», що мають право на земельну частку (пай) відсутнє (а.с.12).

Відповідно до листа з Відділу у Літинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області за №0-2-0.28-308/108-19 від 29 серпня 2019 року, Державний акт на право колективної власності на землю ВАТ «Племзаводу «Україна» не видавався. Рішенням 17 сесії 3 скликання Соснівської сільської ради від 27 вересня 2001 року «Про передачу земель в колективну власність та створення земель резервного, лісового, водного фонду та земель історико-культурного призначення» було передано у колективну власність ВАТ «Племзаводу «Україна» 2454,2 га земель, які в подальшому були розпайовані серед членів господарства (а.с.81).

З архівної довідки Об`єднаного трудового архіву Літинського району Вінницької області за №27/01-19 від 30 липня 2019 року вбачається, що у документах ВАТ «Племрадгосп «Україна» за 2000-2002 роки ОСОБА_1 в списках (відомостях по нарахуванню заробітної плати) не значиться (а.с.82).

З матеріалів справи вбачається, а саме з копій документів з пенсійної справи №121040 ОСОБА_1 встановлено, що останній призначена пенсія на підставі заяви від 06 серпня 1996 року (а.с.85-92).

Відповідно до довідки виданої на ім`я ОСОБА_1 встановлено, що при обчисленні пенсії, взятий період роботи у Державний «Племзавод «Україна» за 1960-1968 рр. (а.с.87).

З копії трудової книжки виданої на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що 15 січня 1962 року вона зарахована робочою ферми с. Городище, 12 листопада 1972 року звільнена з роботи згідно поданої заяви. Також стоїть запис «Оригінал виданий на руки» і підпис « ОСОБА_1 » (а.с.88).

Відповідно до довідки Українського акціонерного підприємства «Літинський вузол зв`язку» позивач дійсно працювала у Літинському ВуПЗ Сосни ВЗ листоношею 3-го класу, прийнята з 16 червня 1972 року наказ №87 від 14 червня 1972 року, звільнена з 18 жовтня 1973 року наказ №123 від 23 жовтня 1973 року (а.с.89).

Згідно копії довідки радгоспу «Амбарово» Миколаївського району Одеської області, зазначено період роботи ОСОБА_1 у радгоспі з 1975 року по 1986 рік (а.с.90).

З заяви від 30 березня 2010 року вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до Пенсійного фонду про перерахування її пенсії і на підтвердження надала довідку ВАТ «Племзавод «Україна», де зазначено період її роботи у племзаводі з 1986 року по 2000 рік (а.с.91-92).

Відповідно до рішення Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області від 12 липня 2002 року затверджено списки громадян, які мають право на земельну частку (пай) в кількості 948 чоловік для виготовлення державних актів на право приватної власності на землю згідно додатку №1, №2, прізвище ОСОБА_1 у списку відсутнє (а.с.113-137).

Згідно архівної довідки Об`єднаного трудового архіву Літинського району Вінницької області за №6/01-18 від 03 лютого 2020 року, у документах ВАТ «Племрадгосп «Україна» за 1995-1996 роки - ОСОБА_1 в списках (відомостях по нарахуванню заробітної плати) не значиться (а.с.156).

Розпорядженням Літинської районної державної адміністрації Вінницької області №519 від 22 грудня 2005 року, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) громадянам на території Соснівської сільської ради. Передати громадяна у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та видати державні акти на право власності на земельні ділянки взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) згідно з додатком. Відповідно до Додатку прізвище ОСОБА_1 не значиться (а.с.157).

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (у редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Частиною другою статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Умовою отримання права на земельну частку (пай) із земель колективної власності є членство особи у відповідному сільськогосподарському підприємстві на момент передачі землі в колективну власність, яке є підставою для включення особи до списку осіб, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Питання набуття та припинення членства в колективному сільськогосподарському підприємстві регулюється статутом підприємства.

Список громадян, які мають право на земельну частку (пай), як додаток до державного акту формується самим підприємством відповідно до статуту, розглядається і затверджується загальними зборами (зборами уповноважених) членів підприємства, підписується головою сільськогосподарського підприємства та головою місцевої ради.

У спірних правовідносинах основою набуття статусу члена й виникнення відповідних права, пов`язаних з членством у колективному підприємстві, є юридичний склад, що включає в себе прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про прийняття заявника до складу членів колективного сільськогосподарського підприємства та його трудова участь у діяльності цієї організації.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження того факту, що станом на момент передачі землі у колективну власність (27 вересня 2001 року) вона була членом ВАТ «Племзавод «Україна».

Крім того, зверненню до суду з указаним позовом має передувати вирішення питання про не включення позивача до списку громадян - членів ВАТ «Племзавод «Україна», які мають право на земельну частку (пай). Таких вимог позивач у пред`явленому позові не заявляла. За таких обставин підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну частку (пай) немає.

Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства. Сам по собі факт перебування особи в трудових відносинах із таким підприємством не є підставою для отримання нею земельної частки (паю).

Зазначене узгоджується з висновками викладеними в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року справа №611/912/17, від 02 березня 2020 року справа №573/813/19-ц.

Відомостей про прийняття (виключення) позивача у члени вказаного товариства матеріали справи не містять. В списках членів товариства «Племзавод «Україна», що мають право на земельну частку (пай), ОСОБА_1 не значиться.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем належними і допустимими доказами не доведено факту прийняття її у члени ВАТ «Племзавод «Україна», так як саме членство, є підставою отримання права на земельну частку пай, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у позивача наявне право на земельну частку (пай) у ВАТ «Племзавод «Україна», яке, на її думку підтверджуються матеріалами справи, зокрема трудовою книжкою, довідками «Племзавод «Україна» про трудові відносини, архівними довідками та іншими письмовими доказами, які вище зазначені. Разом з тим, вказані доводи є безпідставними, оскільки будь-яких доказів того, що позивач була членом ВАТ «Племзавод «Україна» надано не було. Трудова книжка позивача таких посилань не містить, а лише підтверджує наявність трудових відносин із товариством з 1962 року по 1972 рік (т.1 а.ч.88).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який повно і всебічно з`ясував всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам наявних в матеріалах справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 березня 2020 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Стадник І.М.