КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/4254/2020 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., Сушко Л.П., Гуля В.В.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про встановлення факту, що має юридичне значення щодо встановлення правових підстав набуття громадянства за територіальним походженням.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що бабуся позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилася та постійно проживала в с. Попівка Розсошанського району Воронезької області та була зареєстрована за вказаним місцем в періоди з 02 травня 1915 року по 13 грудня 1930 рік та з 31 серпня 1938 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, з огляду на письмові та матеріальні свідчення історичних відомостей адміністративно-територіального поділу вказана територія входила до складу Української Держави (УД) та Української Народної Республіки (УНР).

За вказаних обставин, маючи на меті отримати статус громадянина України, позивач просив: встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ), яка є бабою громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , постійно проживала на території с. Попівка Розсошанського району Воронезької області, що на момент її постійного проживання входила до складу Української Держави (УД) та Української Народної Республіки; встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має правові підстави набуття громадянства України за територіальним походженням.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд неповно з`ясував обставини справи та не надав оцінку наявним доказам, неправильно застосував норми матеріального права та допустився порушення норм процесуального права.

Вважає, що місцевий суд помилково зазначив, що Міністерства закордонних справ України не приймає рішення про надання громадянства України, а відсутність тверджень відповідача, щодо визнання документів на підтвердження факту народження ОСОБА_3 на території, визначеної ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» вважає підставою для встановлення зазначеного факту.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства закордонних справ України вказує, що відповідач дійсно не може приймати рішення про надання громадянства за територіальною ознакою, а тому вимоги позивача вважає необґрунтованими.

Крім того, зауважує, що ОСОБА_1 було невірно визначено учасників справи, що не відповідає вимогам процесуального законодавства.

У судове засідання належним повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що суд не має повноважень та правових підстав, в даному випадку, як для встановлення факту постійного поживання бабусі позивача на вказаній в позові території та її належності, так і для визнання факту набуття громадянства України у позивача за територіальним походженням, оскільки існує зазначене не відповідає порядку передбаченому Законом України «Про громадянство» та іншим нормативно-правовим актам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що бабуся позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , народилася та постійно проживала в с. Попівка Розсошанського району Воронезької області та була зареєстрована за вказаним місцем в періоди з 02.05.1915 року по 13.12.1930 рік та з 31.08.1938 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав.

Згідно з вимогами пункту 4 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (надалі - Порядок), заяви та інші документи з питань громадянства подаються: особою, яка проживає в Україні, - до районного, районного у місті, міського управління або відділу МВС України за місцем проживання особи; особою, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, - до районного, районного у місті, міського управління або відділу МВС України за місцем реєстрації особи; особою, яка постійно проживає за кордоном, - до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи.

Місцевий суд вірно зазначив, що будь-яких доказів, які б підтверджували, що позивач звертався на адресу Посольства України в Російській Федерації з питань набуття громадянства України, матеріали справи не містять.

Крім того, місцевий суд проаналізувавши норми законодавства прийшов вірного висновку, що МЗС України не приймає рішення про надання громадянства України за територіальною ознакою, а відповідальне лише за правильне оформлення документів заявником, які в подальшому направляються на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства.

Доводи апеляційної скарги вищезазначене не спростовують.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що стороною позивача не доведено оспорювання чи невизнання у зв`язку із відсутністю документів на підтвердження факту народження бабусі позивача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , її родинного зв`язку з позивачем та факту того, що вона постійно проживала на території с. Попівка Розсошанського району Воронезької області до 24 серпня 1991 року на території визначеної у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство».

Посилання апелянта на те, що МЗС України не погоджується із вищезазначеними обставинами не відповідають матеріалам справи, оскільки МЗС України у відповідному листі від 24.05.2019 №71/ВГ/19-530-1225 (а.с.53) роз`яснило, що ОСОБА_1 необхідно звернутись до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання, тобто вказано, що заявником порушено порядок звернення із відповідним зверненням, а факт що ОСОБА_2 постійно проживала на території с. Попівка Розсошанського району Воронезької області не оспорюється.

Колегія суддів зауважує, що встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Ця передумова свідчить про те, що основною метою звернення особи до суду із вимогою про встановлення того чи іншого факту не повинно бути вирішення спору про право.

Попри вищезазначене, представник ОСОБА_1 вказує на незгоду із діями МЗС України у вирішенні відповідного питання та просить встановити наявність підстав для набуття громадянства, що у зв`язку із обов`язковістю рішення суду є по суті визнанням набуття громадянства України ОСОБА_1 , а зазначене не відноситься до повноважень суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Місцевий суд вірно зазначав, що суд не має повноважень та правових підстав, в даному випадку, як для встановлення факту постійного поживання бабусі позивача на вказаній в позові території та її належності, так і для визнання факту набуття громадянства України у позивача за територіальним походженням, оскільки існує порядок передбачений Законом України «Про громадянство» та інші нормативно-правові акти.

Відповідно до ч.1 ст 367 ЦПК Укарїин суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «17» березня 2020 року.

Головуючий

Судді: