Справа № 127/2-5302/11
Провадження 6/127/108/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Слободянюк Є.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів, виданих Вінницьким міським судом Вінницької області у справі №2-5302/11, боржником за якими є ОСОБА_1 , такими, що не підлягають виконанню,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що 12.06.2012 року Ленінським районним судом м. Вінниця винесено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за договором №0 від 09.08.2007 року в розмірі 72 285,90 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становить 577 166,76 гривень та 500 гривень неустойки, витрат по оплаті судового збору в сумі 2917,10 гривень. Рішення суду набрало законної сили 25.06.2012 року. Зазначене рішення суду в січні 2013 року відповідачами було повністю виконане в добровільному порядку, без участі Ленінського відділу ДВС, тобто до відкриття виконавчого провадження 24.04.2013 року, про що свідчить довідка банку від 23.01.2013 року. Проте, незважаючи на виконання боржниками зобов`язань, банком 19.02.2013 року, тобто вже після фактичного виконання рішення суду, отримано у суді два виконавчих листи, які надіслані для відкриття виконавчого провадження до відділу ДВС. Постановою Ленінського відділу ДВС було відкрито виконавче провадження та лише після виявлення помилки за заявою банку від 24.07.2013 року дане провадження було закінчено. Однак, враховуючи те, що заява банку про повний розрахунок надійшла після закінчення строку на добровільне виконання рішення, державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 57 716,67 грн., яка після закінчення провадження з виконання судового рішення продовжує виконуватись державним виконавцем, який не має повноважень встановлювати дійсну дату виконання рішення. 30.10.2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області винесено ухвалу, якою визнано виконавчі листи №2-5302/11, видані Вінницьким міським судом Вінницької області 19.02.2013 року, в частині боржника ОСОБА_2 , такими, що не підлягають виконанню. Не дивлячись на це, ЦВДВС у місті Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області продовжує стягувати виконавчий збір, зокрема, з заявника ОСОБА_1 . Враховуючи обставини, що склались заявник змушений звернутись до суду з метою встановлення факту виконання рішення суду ще до моменту видання виконавчого документа.

У судове засідання ОСОБА_1 та його представник не з`явилися, 16.03.2020 року, представник заявника ОСОБА_5 надав до суду заяву, в якій просив судове засідання проводити у відсутність заявника та його представника, враховуючи епідеміологічну ситуацію, що склалась в Україні.

Представник Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області у судове засідання не з`явився.

Неявка осіб в судове засідання не є перешкодою для розгляду цієї заяви (ч. 3 ст. 432 ЦПК України).

Дослідивши матеріали цивільної справи №2-5302/11, матеріали заяви, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 12.06.2012 року Ленінським районним судом м. Вінниця винесено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за договором №0 від 09.08.2007 року в розмірі 72 285,90 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становить 577 166,76 гривень та 500 гривень неустойки, витрат по оплаті судового збору в сумі 2917,10 гривень (а.с.171-172).

На виконання цього рішення 20.08.2012 року Ленінським районним судом м. Вінниці видано виконавчі листи про стягнення з боржника ОСОБА_1 боргу в розмірі 577666,76 гривень, витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 46,32 гривень, виконавчого збору в розмірі 291,71 гривень, судового збору в розмірі 2917,10 гривень (а.с.221-224).

21.01.2013 року боржник ОСОБА_2 здійснив повне погашення зобов`язань за кредитним договором №0, що підтверджується довідкою стягувача (а.с.215).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2013 року визнано виконавчі листи №2-5302/11 від 19.02.2013 року, щодо боржника ОСОБА_2 , такими що не підлягають виконанню з підстав повного виконання рішення суду (а.с.218-219).

18.11.2013 року ОСОБА_1 добровільно здійснив погашення витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 46,32 гривень, виконавчого збору в розмірі 291,71 гривень, судового збору в розмірі 2917,10 гривень (а.с.216).

06.12.2013 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-5302/11 від 20.08.2012 року щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 577 666, 76 гривень, у зв`язку з повним погашення заборгованості (а.с.224).

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями статей 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенство права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до ч. 1ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Тобто, однією із матеріальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про відсутність у боржника обов`язку повністю або частково виконати зобов`язання у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Обґрунтовуючи свої вимоги боржник посилається на те, що іншим боржником ОСОБА_2 здійснено погашення заборгованості за кредитним договором, тому виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як слідує з матеріалів справи, борг за кредитним договором №0, повністю погашений ОСОБА_2 , претензій фінансових та майнових претензій до позичальника ОСОБА_2 у кредитора (стягувача) немає, у зв`язку з чим виконавчий лист, боржником за яким є ОСОБА_2 , визнано ухвалою суду таким, що не підлягає виконанню.

Так само, суд вважає, що права боржника ОСОБА_1 теж підлягають судовому захисту, виконавчі провадження, боржником за якими є ОСОБА_1 , у Центральному відділі ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області відсутні, а тому в суду є всі підстави визнати виконавчі листи, видані Вінницьким міським судом Вінницької області у справі №2-5302/11 щодо боржника ОСОБА_1 , відповідно до вказаного вище рішення суду про стягнення заборгованості, такими, що не підлягають виконанню.

Однак, в задоволенні заяви в частині зазначення підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, а саме повне добровільне виконання ОСОБА_1 рішення суду, яке мало місце 23.01.2013 року, слід відмовити, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 частково добровільно виконав рішення суду в певній частині (стягнення витрат на проведення виконавчих дій, виконавчого збору, судового збору), повне добровільне виконання рішення суду, як встановлено ухвалою суду від 30.10.2013 року, здійснено саме боржником ОСОБА_2 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 259-261, 432 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів, виданих Вінницьким міським судом Вінницької області у справі №2-5302/11, в частині боржника ОСОБА_1 , такими, що не підлягають виконанню задовольнити частково.

Визнати виконавчі листи, видані Вінницьким міським судом Вінницької області у справі №2-5302/11 в частині боржника ОСОБА_1 , такими, що не підлягають виконанню.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: