Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/682/20
Провадження №: 2/332/699/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалпегіної О.Л.,

за участі:

секретаря судового засідання Безбородько І.О.,

позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Запоріжремсервіс», Заводський районний відділ у м. Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області,про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , звернулись до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначено, що мати позивачів - ОСОБА_5 у 1988 році отримала квартиру АДРЕСА_1 для сім`ї з трьох осіб: мати - ОСОБА_5 , та діти: - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . У квартирі також значаться зареєстрованими неповнолітній ОСОБА_4 та відповідач. Однак, ОСОБА_3 не проживає за вказаною адресою з березня 2016 року, оскільки самостійно забрав свої речі та переїхав до свого батька. Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2016 ОСОБА_3 було визнано винним за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України за замах на вбивство позивача ОСОБА_2 . Відповідач на теперішній час відбуває покарання у виправній колонії. Рішенням суду від 10.04.2019 шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем було розірвано. Оскільки на теперішній час відповідач не є членом сім`ї позивача ОСОБА_2 через розірвання шлюбу між ними, вимоги п. 7 ч. 3 ст. 71 ЖК України, на думку позивачів, не є застосовними до правовідносин, що склались між сторонами. Також позивачі зазначили про те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі суперечить їх інтересам, оскільки вони вимушені сплачувати комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача та позбавлені можливості оформити субсидію.

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позові та просили суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_2 та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Крім того, позивач ОСОБА_8 пояснила, що відповідач вчинив стосовно неї тяжкий злочин, тому їх спільне проживання є неможливим, несе загрозу для неї. Також борги за квартиру постійно збільшуються, а реєстрації відповідача у спірній квартирі перешкоджає процесу переоформлення особового рахунку та приватизації.

Відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не визнав у повному обсязі та пояснив, що він не заперечує знятись з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 , але після звільнення з місця позбавлення волі. На теперішній час він є соціально незахищеною особою, тому позбавлення права на житло за таких умов порушить його права, гарантовані законом, зробить його безхатченком. Також відповідач зазначив, що момент реєстрації у квартирі він продав належний йому будинок, а гроші витратив на погашення боргів з житлово-комунальних послуг та ремонт спірного житла. На теперішній час відповідач готовий погасити борги, які утворились з утримання квартири.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Комунальне підприємство «Запоріжремсервіс» та Заводський районний відділ у м. Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, повідомлені про дату, час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, представників до суду не направили, причини неявки не повідомили.

Від Заводського районного відділу у м. Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області надійшов лист про недоцільність залучення вказаної установи до участі у справі з урахуванням особливостей їх компетенції (а.с. 63).

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 64 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Під час розгляду справи встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 значаться зареєстрованими та проживають: позивач - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14), її брат - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15) та неповнолітній син позивача ОСОБА_2 і відповідача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 16).

Також у вказаному житлі значиться зареєстрованим, але фактично не проживає відповідач ОСОБА_3 .

Зі змісту позовної заяви випливає, що мати позивачів - ОСОБА_5 у 1988 році отримала квартиру АДРЕСА_1 для сім`ї з трьох осіб: мати - ОСОБА_5 , та діти: - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 випливає, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 17).

Також під час розгляду справи встановлено, що відповідач у 2013 році був зареєстрований у спірній квартирі за згодою основного наймача - ОСОБА_5 , як член сім`ї наймача. ОСОБА_3 проживав у квартирі до березня 2016 року.

Через конфлікті відносини із позивачем ОСОБА_2 , які склались на той момент, відповідач у березні 2016 року переїхав проживати до свого батька.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2016, який набрав законної сили 06.10.2016 ОСОБА_3 було визнано винним за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України і призначено покарання у вигляді восьми років позбавлення волі (а.с. 18-31).

Зі змісту вироку суду випливає, що за підозрою у вчинені вказаного злочину відповідач був затриманий - 06.04.2016.

На теперішній час ОСОБА_3 відбуває покарання у Державній установі «Біленьківська виправна колонія № 99».

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 71 ЖК Української РСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 ЖК Української РСР у випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Вказаний у ст. 71 ЖК Української РСР шестимісячний строк, протягом якого жиле приміщення зберігається за відповідачем, повинен відраховуватись з моменту його звільнення з місць позбавлення волі.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2019 шлюб між ОСОБА_9 і ОСОБА_3 було розірвано. Позивачеві ОСОБА_9 було залишено після розірвання шлюбу прізвище « ОСОБА_2 » (а.с. 32).

Отже, на момент затримання ОСОБА_3 та його засудження до покарання у вигляді позбавлення волі, останній був членом сім'ї ОСОБА_2 та мав, нарівні з іншими наймачами право користування житлом. На теперішній час відповідач не проживає у спірній квартирі, оскільки відбуває покарання у вигляді позбавлення волі.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою був поданий передчасно, до закінчення шестимісячного строку з дня відбуття покарання, в період якого за ОСОБА_3 зберігається право користування жилою площею на підставі п. 7 ч. 3 ст. 71 ЖК Української РСР.

Отже, судом не встановлено підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , не підлягають задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволені позову, судовий збір, сплачений позивачами при звернені до суду, не відшкодовується.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 і ОСОБА_6 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Запоріжремсервіс», Заводський районний відділ у м. Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області,про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08.05.2020 року.

Суддя О.Л.Шалпегіна