Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , за участю секретаря судового засідання Скудар С.В., розглянувши в порядку письмового провадження у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є спадкоємицею першої черги після смерті свого батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцеві на підставі біржового контракту № від 08.12.2001 року, зареєстрованого в БТІ. Рішенням суду від 25.09.2009 року вказаний біржовий контракт визнаний дійсним. Після смерті батька позивачка прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою, однак постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за спадкодавцем ОСОБА_2 не зареєстровано. З приводу державної реєстрації вказаного будинку позивачка зверталася до ЦНАП, однак в реєстрації їй було відмолено у зв`язку із тим, що право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 вже зареєстровано за іншою особою. Відмова в реєстрації обгрунтована тим, що в місті Маріуполі існують два будинки з такою адресою: один - в Приморському районі, який належить ОСОБА_3 , а інший - в Кальміуському районі, який належав батьку позивачки. Зазначає, що зверталась до Маріупольської міської ради із заявою про присвоєння житловому будинку по АДРЕСА_1 нової поштової адреси, однак листом районної державної реєстрації їй було відмовлено в розгляді заяви, оскільки вона не є власником будинку. Посилаючись на положення статей 328, 392, 1216, 1218, 1261 ЦК України, позивачка просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Кальна А.Г. у судове засідання не прибули, надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Маріупольської міської ради Кравченко О.О. надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із біржовим контрактом №534 від 08 грудня 2001 року ОСОБА_2 є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Реєстраційного посвідчення від 10 грудня 2001 року право власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано в Маріупольському Бюро технічної інвентаризації за №5412.

Згідно з рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 25 вересня 2009 року біржовий контракт №534 від 08.12.2001 року, укладений на Універсальній товарній біржі «Гарант-Україна» за договором купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_2 , визнано дійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №9 від 29 січня 2019 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 16 лютого 1993 року, та свідоцтво про одруження серії НОМЕР_3 , виданого 12 вересня 2001 року, дівоче прізвище позивачки ОСОБА_1 є « ОСОБА_5 ».

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим повторно 30 липня 1998 року, батьком позивачки є ОСОБА_2 .

Згідно з інформаційною довідкою із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №59534969 від 21.02.2020 року після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Акішиною Р.С. заведена спадкова справа.

Згідно з письмовою відповіддю приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Акішиної Р.С. від 13.03.202 року №56/01-16 вбачається, що 12 лютого 2019 року із заявою про прийняття спадщини після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , зверталась його донька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а 26 листопада 2019 року вона же зверталась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , за результатом розгляду якої нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №319/02-31 від 26 листопада 2019 року.

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Акішиної Р.С. від 26 листопада 2019 року №319/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначеним нотаріусом було встановлено наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 не зареєстровано, але при цьому міститься відкритий розділ на об`єкт нерухомого майна за №23 від 14 квітня 2015 року, запис про право власності №9379811, відповідно до якого право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 . На підставі цього нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що перед відмовою у вчиненні нотаріальної дії позивачка вживала заходи для вирішення спірного питання в досудовому порядку та усунення перешкод, які виникли при отриманні свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок.

Так, 30 липня 2019 року позивачка зверталась до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 .

Однак рішенням державного реєстратора Департаменту Маріупольської міської ради від 05 серпня 2019 року №48097202 позивачці було відмовлено у зв`язку із тим, що вказаний житловий будинок вже зареєстрований за іншою особою.

З технічної довідки, виданої експертом - техніком ОСОБА_6 №129 від 02.04.2019 року, вбачається, що до складу домоволодіння, яке належало покійному спадкодавцю - ОСОБА_2 та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , входить житловий цегляний будинок літ.А-1, нежитлова прибудова літ А1-1, сіні літ.а-1, ганок а1, сарай літ Б-1, убиральня літ. В-1, гараж літ. Г-1, альтанка літ Д-1, літній душ літ Е-1, огорожа №1,2,3,4, тротуар І. Загальна площа домоволодіння складає 79,7 м2, житлова - 31,3 м2.

Згідно з листом від 24 вересня 2019 року №0601-18/1401-01 начальник Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради звертався до Голови Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради з проханням розглянути на засідання колегії питання про присвоєння об`єкту нерухомості: житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 у Кальміуському районі міста Маріуполя поштової адреси і вважати об`єкт розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте листом Кальміуської районної адміністрації від 31 жовтня 2019 року №27.2/47634 позивачку було проінформовано, що її заява про присвоєння поштової адреси житловому будинку по АДРЕСА_1 на теперішній час не може бути розглянута у зв`язку з наданням неповного пакету документів, а саме: відсутній витяг на право спадкоємства, адже заява може бути розглянута тільки від власника.

Згідно з листом Головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради від 24 грудня 2019 року №30.6-36906-30.1 надана відповідь про те, що за наявною в управлінні інформацією у місті Маріуполі існує два домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та Приморському районах. Також долучено довідку з бази даних адресного реєстру та схему розташування домоволодінь.

Отже, з вказаних доказів слідує, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті її батька - ОСОБА_2 , яким помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивачка у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадини, однак їй було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що в державному реєстрі прав на нерухоме майно маються відомості про іншого власника будинку по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, наявні у справі докази свідчать про існування в місті Маріуполі двох окремих домоволодінь в різних районах, які мають однакову адресу по АДРЕСА_1 . Один АДРЕСА_2 по АДРЕСА_1 , а другий - в Кальміуському районі міста.

Відомості про власника домоволодіння по АДРЕСА_1 не зареєстровані за будь-якою іншою особою, окрім покійного спадкодавця - ОСОБА_2 .

Позивачка в досудовому порядку намагалася вирішити спірні питання та здійснити реєстрацію та зміну поштової адреси успадкованого домоволодіння, проте заходи були безрезультатними та їй було відмовлено, що позбавило її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину.

Будь-яких інших перешкод для оформлення спадкових прав позивачки судом не встановлено.

На підставі зазначених доказів вбачається, що покійний спадкодавець ОСОБА_2 в 2001 році у встановленому законом порядку набув право приватної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та зареєстрував його в БТІ, але у зв`язку із наявністю в місті двох подібних адрес із однаковими номерами будинків та назвою вулиці на теперішній час його спадкоємець не може оформити свої спадкові права на нерухоме майно. Будь-які заходи досудового врегулювання спору та звернення в органи державної влади та місцевого самоврядування не дали позитивних результатів, тим самим позбавили позивачку об`єктивної можливості набути майнові права на нерухоме майно та отримати відповідне свідоцтво про право власності.

Попри це, суд вважає доведеними письмовими доказами факт належності позивачці спадкового майна після смерті її батька - ОСОБА_2 спірного домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Водночас суд зауважує, що на державу в цілому та її державні органи, органи місцевого самоврядування покладається обов`язок належного ведення державного реєстру прав на нерухоме майно, присвоєння поштових адрес, ведення реєстру адрес у місті з метою забезпечення належного врядування та реалізації майнових прав громадянами. Незабезпечення належного ведення вказаних реєстрів або дублювання деяких поштових адрес та як наслідок введення певної плутанини або невизначеності для громадян не має нівелювати або обмежувати майнові права позивача на їх підтвердження правовстановлюючими документами, які були отримані та оформлені в передбаченому законом порядку. Крім того такі непередбачувані обставини не можуть заперечувати або анулювати наявне у осіб право власності, яке ними отримано до введення нового реєстру, та має забезпечувати особам автоматичний перехід відомостей із одного реєстру до іншого. Втрата або відсутність в державних реєстрах відомостей про раніше набуте особою право власності є порушеннями «принципу правової визначеності» та «неналежним урядуванням» позиція Європейського суд з прав людини у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office та див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000?I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Onery?ld?z v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права.

У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайньою мірою захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобов`язаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачем в обґрунтування його права власності, та сприяти захисту такого права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з статтею 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця (ст.1261 ЦК України).

За частинами 1, 5 статті 1268 ЦК країни спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З урахуванням вказаних положень законодавства суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та необхідності судового захисту її майнових спадкових прав шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись статтями 4, 76,77, 80, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , загальної площею 79,7 м2, житловою площею 31,3 м2.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 07 травня 2020 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов