ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Слюсар Я.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Фастів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за борговою розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Позов мотивував тим, що 04 грудня 2018 року між ОСОБА_2 (надалі - відповідач) та ОСОБА_1 (надалі - позивач) було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу позику в розмірі 2000,00 доларів США, зі строком повернення до 24 грудня 2018 року. Представник позивача зазначає, що укладення договору позики підтверджується розпискою від 04 грудня 2018 року, грошові кошти у розмірі 2000,00 дол. США були передані позивачем відповідачу у момент підписання розписки. Оскільки станом на 22 листопада 2019 року вищевказана сума позики позичальником не повернута він змушений в інтересах позивача звернутися до суду з даним позовом та просити суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 66187,51 грн., з яких 48000,00 грн. - сума позики, 1313,75 - 3% річних, 1699,20 - індекс інфляції, 15174,56 - пеня в розмірі облікової ставки НБУ та витрати зі сплати судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідач, яка належним чином повідомлена про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 04 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_2 отримала у борг від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2 000 доларів США із терміном повернення до 24 грудня 2018 року, про що відповідачем було складено відповідну розписку (а.с. 13).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятому у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13.

Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі коштів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно даної розписки, позичальник ОСОБА_2 зобов`язалася повернути суму позики до 24 грудня 2018 року, однак, в порушення умов договору позики, взяті на себе зобов`язання не виконала і не повернула належні позивачу грошові кошти.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, а отже зобов`язана повернути позивачу суму боргу за договором позики від 04.12.2018 року.

При цьому, відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

На підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти боргу за договором позики від 04.12.2018 року в сумі 2000 доларів США, що за курсом НБУ станом на день звернення до суду становить 48000 грн.

Вирішуючи питання, щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 3 % річних та інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

В силу вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Згідно умов розписки, відповідач зобов`язалася повернути кошти до 24 грудня 2018 року, однак взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку із чим, нарахування заборгованості починається з 25 грудня 2018 року по день звернення позивача до суду, а саме по 22 листопада 2019 року.

Аналізуючи норми закону, суд приходить до висновку про можливе нарахування за вищезазначений період та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості.

Згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою Наказом Держкомстату № 265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним.

Розрахунок індексу інфляції повідомляється Листом Національного банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим.

Так, як вбачається із наданого представником позивача розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, за користування відповідачем грошовими коштами позивача, то представник позивача зазначає, що відповідач зобов`язана сплатити на користь позивача 3% річних в сумі 1313 грн. 75 коп. та 1699 грн. 20 коп. сума індексу інфляції.

Вказаний розрахунок представником позивача було проведено із застосуванням наступних формул:

[Сума боргу] * (3% / 365 днів * Кількість днів) = сума 3% річних за період.

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] * [індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Таким чином, враховуючи встановлені під час судового розгляду справи обставини, перевіривши наданий представником позивача розрахунок, суд приходить до висновку, що він проведений з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, а тому з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача 3% річних у сумі 1313 грн. 75 коп. та індекс інфляції у сумі 1699 грн. 20 коп..

Між тим, вимога позивача про стягнення пені за користування коштами, які нараховані позивачем згідно зі ст.1048 ЦК України в загальному розмірі 15174,56 грн., задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частиною першою статті 1048ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США та розмір одержання процентів його умовами не передбачено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зроблено висновок, що частиною першою статті 1048ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення суми боргу за договором позики в сумі 48000 грн, 3 % річних в сумі 1313 грн. 75 коп. та індекс інфляції у сумі 1699 грн. 20 коп., що в загальному становить 51012 грн. 95 коп..

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп..

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись ст. ст. 16, 525, 625, 1046-1048 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 13, 81, 141, 258-259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики у розмірі 48000 (сорок вісім тисяч) грн. 00 коп., три відсотки річних у розмірі 1313 (одна тисяча триста тринадцять) грн. 75 (сімдесят п`ять) коп. та індекс інфляції у розмірі 1699 (одна тисяча шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 20 (двадцять) коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп..

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий Фастівським МРВ ГУ МВС України у Київській області 26 червня 1999 року, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт серія НОМЕР_4 виданий Фастівським МРВ ГУ МВС України в Київській області 08 червня 2002 року, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Осаулова Н.А.

Рішення виготовлено 16.03.2020 р.