Справа№938/718/19
Провадження № 2/938/59/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року селище Верховина, Верховинський район, Івано-Франківська область

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Бучинського А.Б.,

з участю секретаря судового засідання Фурманюк В.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Палюги І.В., Черепія О.Р., Манченко О.В.

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Зеленської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, третя особа - ОСОБА_4 , про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду із позовом про визнання незаконним та скасування пункту 1 рішення двадцятої сесії сьомого демократичного скликання Зеленської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області «Про втрату чинності рішень сільської ради та постановлення нових рішень» №2/1 від 22.08.2019 в частині визнання таким, яке втратило чинність рішення сільської ради від 21.07.2016 №2/3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_5 для сінокосіння орієнтовною площею 0,3700 га в с Зелене, присілок Присліп, зобов`язання забезпечити участь представника сільської ради у встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками в процесі розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позов підтримали з підстав наведених в позовній заяві, просять його задовольнити.

Представники відповідача Зеленської сільської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 проти позову заперечили. Вказали, що предметом позову у справі є оскарження рішення сільської ради про втрату чинності попереднього рішення сільської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду позивачу, під час прийняття якого, відповідач як суб`єкт владних повноважень здійснював владні управлінські функції, а тому спір відноситься до юрисдикції адміністративного суду, у зв`язку з чим провадження у справі слід закрити.

Заслухавши доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (частина друга статті 123 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186 ЗК України.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 ЗК України).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частини десята, тринадцята та чотирнадцята статті 123 ЗК України).

З наведених норм права вбачається, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду). А відмова особі у наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц.

Крім цього, Конституційний Суд України у рішенні від 1 квітня 2010 року N 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що:

- положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень;

- положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі статтею 151-1 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 19 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Якщо ж особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Як вбачається з позову, позивачка звернулася до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки для сінокосіння, який не було реалізовано внаслідок скасування відповідачем Зеленською сільською радою раніше прийнятого рішення про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою. При цьому, представник позивача вважає, що між сторонами виник спір про право, оскільки позивач ОСОБА_1 ще задовго до винесення Зеленською сільською радою рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 21.06.2016, постійно користувалася земельною ділянкою площею 0,3750 га, обробляла її та здійснювала догляд. Після надання сільською радою дозволу на розробку проекту землеустрою, вона користувалася такою земельною ділянкою вже на підставі цього рішення.

Однак, наявність існуючого речового права позивачки або інших осіб на земельну ділянку площею 0,3750 га, судом не встановлено. Будь яких доказів, які б підтверджували факт користування позивачем ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою у встановленому законом порядку на підставі відповідних правовстановлюючих документів, суду не надано. При цьому, як вбачається з рішення Зеленської сільської ради від 21.07.2016 №2/3 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_5 ", приступити до використання такої земельної ділянки можна було тільки після її державної реєстрації.

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Відтак - правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та зважаючи на те, що відповідач Зеленська сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області є суб`єктом владних повноважень, який при винесенні рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та скасування такого рішення реалізовував у цих правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції, позивач внаслідок прийняття такого рішення не набула речового права на спірну земельну ділянку, а тому суд вважає що спір між сторонами є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, в зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 18, 141, 142, пункту 1 частини 1 статті 255, статтями 256, 258-261, 268, 354 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Зеленської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування пункту 1 рішення двадцятої сесії сьомого демократичного скликання Зеленської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області «Про втрату чинності рішень сільської ради та постановлення нових рішень» №2/1 від 22.08.2019 в частині визнання таким, яке втратило чинність рішення сільської ради від 21.07.2016 №2/3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_5 для сінокосіння орієнтовною площею 0,3700 га в с Зелене, присілок Присліп, зобов`язання забезпечити участь представника сільської ради у встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками в процесі розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею, однак може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області або безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: Зеленська сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області, юридична адреса: с.Зелене, Верховинський район, Івано-Франківська область; .

Третя особа: ОСОБА_4 , місце проживання: с.Зелене, Верховинський район, Івано-Франківська область.

Повний текст ухвали суду складено 17 березня 2020 року.

Суддя: Бучинський А.Б.