печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Новака Р.В.

при секретарі - Талдоновій М.Є.,

справа № 757/30288/16-Ц

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

вимоги позивача: про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно та витребування майна з володіння добросовісного набувача,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна. В подальшому позивач подав до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_2 , неповнолітньої ОСОБА_3 в інтересах якої діє її батько ОСОБА_4 , в якій просить: встановити факт проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з листопада 2006 року по грудень 2011 рік; визнати в порядку поділу спільного майна подружжя, яке є об`єктом поділу сумісної власності за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за кожним окремо право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; та витребувати на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) із володіння ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 , 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову на те, що з листопада 2006 року по грудень 2011 року він проживав однією сім`єю (перебував в цивільному шлюбі) з відповідачкою ОСОБА_2 , з якою мешкали в квартирі АДРЕСА_2 . За час проживання однією сім`єю у 2010 році позивач та відповідачка набули двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею -51,7 кв.м. та житловою площею -32 кв.м. та вартістю 114000, доларів США. Факт надання позивачем коштів відповідачу на придбання вказаної квартири, підтверджується випискою по особовому рахунку від 23.02.2016 про зняття готівки за період часу з листопада 2009 року по грудень 2010 року. В подальшому, вказана квартира була відчужена відповідачем ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_3 . Позивач вважає такий договір відчуження спільного майна недійсним, тому, на підставі викладеного просить задовольнити позов з наведених підстав.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечував. Посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 протягом 2006-2011 років не проживала з позивачем однією сім`єю, спільного бюджету вони не мали і спільного господарства не вели. Будь-яких договорів з позивачем вона не укладала і коштів від нього не отримувала. Що стосується спільних фотографій, наданих позивачем, зазначив, що вона уклала договір з шлюбною агенцією, яка надавала їй послуги знайомств з чоловіками з метою укладення шлюбу. Крім того, зазначив, що позивач проживає в АДРЕСА_3 і будь-яких доказів спільного проживання з відповідачкою ОСОБА_2 в спірній квартирі не надав.

Відповідач ОСОБА_4 , який діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідач ОСОБА_3 у своїх поясненнях та відзиві до суду проти позову заперечували, посилаючись на безпідставність заявленого позову. Зазначила, що позивачем не надано доказів про недійсність договору купівлі-продажу, спірна квартира до 21.08.2015 належала відповідачу ОСОБА_2 на праві особистої власності, та 21.08.2015 була подарована відповідачу ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 22.06.2016 позовна заява була залишена без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 18.10.2016, було задоволено клопотання позивача про відстрочку сплати судового збору.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 18.10.2016 було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2017 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову про накладення арешту на все належне відповідачу майно.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.03.2017 задоволено заяву позивача та накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

У березні 2017 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_2 , неповнолітньої ОСОБА_3 в інтересах якої діє її батько ОСОБА_4 , в якій просить; встановити факт проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з листопада 2006 року по грудень 2011 рік; визнати в порядку поділу спільного майна подружжя, яке є об`єктом поділу сумісної власності за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за кожним окремо право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; та витребувати на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) із володіння ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 , 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

29.08.2017 було проведено повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Гладун Х.А.

Ухвалою 29.08.2017 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно та витребування майна з володіння добросовісного набувача - прийнято до провадження.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.04.2019 задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів, витребувано з ПАТ «Укрсоцбанк» (м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), належним чином завірені копії виписок по банківських рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_2 (РНКПП НОМЕР_2 ) за наступні дати: 08.12.2009, 14.01.2010, 03.03.2010, 11.03.2010, 24.03.2010, 02.04.2010, 08.04.2010, 30.04.2010, 17.05.2010, 31.05.2010, 15.06.2010, 01.07.2010, 05.07.2010, 09.07.2010, 19.07.2010, 22.07.2010, 03.08.2010, 06.09.2010, 10.09.2010, 11.10.2010, 15.10.2010, 16.11.2010, 03.12.2010, 08.12.2010, 10.03.2011, 16.03.2011, 16.03.2011, 31.03.2011, 12.04.2011, 05.05.2011, 12.05.2011, 06.06.2011, 16.06.2011, 01.07.2011, 08.07.2011, 15.07.2011, 16.07.2011, 01.08.2011, 11.08.2011, 17.08.2011, 22.08.2011, 02.09.2011, 16.09.2011, для приєднання до справи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2020 клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про забезпечення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , який діє як законний представник в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно та витребування майна з володіння добросовісного набувача залишено без задоволення. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11:00 год. 27.11.2020.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.12.2020 відмовлено в задоволенні заяви позивача про відвід судді Новаку Р.В.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечував.

Відповідач ОСОБА_4 , який діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, подали заяви, згідно яких просили розглядати справу в їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За приписами ч. 1 ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання.

Відповідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11, при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

П. 6 Рішення Конституційного суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що положення ч. 2 ст. 3, ч. 1 ст. 56 СК України щодо непроживання подружжя спільно стосується лише офіційно зареєстрованих шлюбів.

Аналогічні висновки зроблені в ухвалі Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №369/10940/13ц (провадження №6-17574св14)

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.08.2019 справа №588/350/15 (провадження №61-30273св18)

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, спірна квартира АДРЕСА_1 , була придбана ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу №449 від 24.03.2010 за ціною 477000,00 грн., яка була зареєстрована у БТІ м. Києва 25.03.2010.

У договорі купівлі-продажу №449 від 24.03.2010 квартири АДРЕСА_1 відповідачка зазначила, що особи, які могли б поставити питання про визнання за ним права власності на грошові кошти чи їх частку, витрачені на купівлю квартири, у тому числі відповідно до ст.ст.65, 74 та 97 СК України, відсутні.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що грошові кошти позивачем неодноразово знімалися з власного рахунку і в подальшому зараховувалися на рахунки відповідачки в наступні дати: 08.12.2009, 14.01.2010, 03.03.2010, 11.03.2010, 24.03.2010, 02.04.2010, 08.04.2010, 30.04.2010, 17.05.2010, 31.05.2010, 15.06.2010, 01.07.2010, 05.07.2010, 09.07.2010, 19.07.2010, 22.07.2010, 03.08.2010, 06.09.2010, 10.09.2010, 11.10.2010, 15.10.2010, 16.11.2010, 03.12.2010, 08.12.2010, 10.03.2011, 16.03.2011, 16.03.2011, 31.03.2011, 12.04.2011, 05.05.2011, 12.05.2011, 06.06.2011, 16.06.2011, 01.07.2011, 08.07.2011, 15.07.2011, 16.07.2011, 01.08.2011, 11.08.2011, 17.08.2011, 22.08.2011, 02.09.2011, 16.09.2011.

На виконання ухвали суду про витребування доказів від 08.04.2019, яка була постановлена за клопотанням представника позивача про їх витребування, ПАТ «Укрсоцбанк» надані виписки по рахунку відкритому на ім`я ОСОБА_6 , за період 2009-2011 років.

На вимогу позивача судом вони були дослідженні, однак судом не встановлено перерахування коштів ОСОБА_1 (позивачем) на рахунок ОСОБА_2 , при цьому при дослідженні виписок з банківських рахунків позивача та відповідачки встановлено, що відповідач перерахувала 2400 доларів США на рахунок позивача, як пояснив представник відповідач у судовому засіданні, ці кошти були позичені останньою позивачу для придбання житлового будинку, який був придбаний ОСОБА_1 24.12.2010.

Крім того, зі змісту позову вбачається, що грошові кошти в сумі 114000,00 доларів США в рахунок вартості квартири в період листопада 2009 року по грудень 2010 року позивачем одноразово були передані відповідачці ОСОБА_2 . Однак, належних та допустимих доказів які б підтвердили факт передачі коштів позивачем суду надано не було. Пояснення позивача про те, що кошти не перераховувались з рахунка позивача на рахунок відповідача, а знімались з рахунку та відразу передавались відповідачу, яка в свою чергу вносила їх на власний рахунок здійснювалось з метою уникнення сплати відсотків банку за порадою працівників відділення банку, суд оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів позивачів не надано та те, що фінансово-господарська діяльність банку спрямована на отримання прибутку, а не збитків. В той же час, відповідачем ОСОБА_2 було 30.09.2010 здійснено перерахунок власних коштів у суму 2400,00 доларів США на рахунок позивача ОСОБА_1 , а не передано особисто з метою уникнення сплати відсотків банку.

Крім того, надаючи до суду виписки з банківських рахунків, позивач не зазначив у судовому засіданні, які висновки випливають з даних рахунків.

Дійсно, з даних виписок вбачається, що позивач мав рахунки у банках, періодично знімав готівку.

В той же час, яке відношення зняття позивачем готівки протягом тривалого часу має до укладеного договору купівлі-продажу від 24.03.2010, виходячи з викладеного вище, не зазначено.

Суд при цьому зважає на те, на ці ж обставини посилався представник відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні, що ОСОБА_1 (позивачем) 24.12.2010 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_3 , де він і зареєстрований. При цьому, доводячи при розгляді спору спільне проживання з відповідачем ОСОБА_2 , в договорі від 24.12.2010 зазначив, що особи, які могли б поставити питання про визнання за ним права власності на грошові кошти чи їх частку, витрачені на купівлю житлового будинку, у тому числі відповідно до ст.ст. 65, 74 та 97 СК України, відсутні.

Відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.09.2016 справа №760/5370/16-ц - про виселення ОСОБА_1 (позивача у даній справі), яке набрало законної сили 23.02.2017 після перегляду Апеляційним судом м. Києва та залишені без змін судом касаційної інстанції, останнього виселено з квартири АДРЕСА_2 .

Вище зазначеним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва справа №760/5370/16ц встановлено, що ОСОБА_1 (у даній справі позивач) самовільно зайняв квартиру АДРЕСА_2 , тому був виселений.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 статті 82 ЦПК України). Тобто рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.09.2016 справа №760/5370/16ц для даної справи має преюдиційне значення. Не врахування обставин, встановлених вказаним судовим рішенням не відповідатиме принципу правової визначеності, який закріплений у ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та розкритий в Рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Брумареску проти Румунії», та «Совтрансавто-Холдінг проти України» та який передбачає, що остаточне рішення суду, яке набрало законної сили, не може підлягати перегляду та не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» існує визначення місця перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, та визначення місця проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з 03.11.2005 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Отже, факт того, що сторони були зареєстровані за різними адресами, свідчить про визначення ними окремих місць їх постійного проживання, а квартира АДРЕСА_2 , в якій зареєстрована ОСОБА_2 , не була постійним місцем проживання ОСОБА_1 .

Аналогічні висновки зроблені в ухвалі Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №369/10940/13ц (провадження №6-17574св14)

З наданих позивачем копій фотокарток на яких зафіксовані сторони, також не можливо встановити період за який вони були здійснені та які події на них засвідчені. При цьому, судом враховано, що в судовому засіданні позивач повідомляв, що він мав «шлюбне агентство», а представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомляв, що його довірителька користувалась послугами «шлюбних агентств», в тому числі шлюбним агентством позивача.

Поруч з наведеним, згідно пояснень представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , відповідач в період часу 2009-2011 роки, отримала благодійну допомогу на загальну суму 66475,00 доларів США, що на той час в еквіваленті становило 512471,85 грн. (а.с. 59-71). Згідно договору купівлі-продажу №449 від 24.03.2010 квартири АДРЕСА_1 , квартира була придбана за 477000,00 грн., що еквівалентно 60000,00 доларам США. Вказана квартира була придбана за особисті кошти відповідача. Дані обставини та пояснення узгоджуються між собою, та спростовують твердження позивача про те, що реальна вартість квартири становила 114000,00 доларів США. При цьому суд враховує, що на підтвердження даних обставин щодо вартості квартири, позивачем не було надано жодного доказу.

Крім того, суд критично оцінює неявку в судове засідання свідків з боку позивача, які, за твердженням позивач, мали підтвердити факт спільного проживання позивача та відповідача, які не з`явились в судове засідання за проханням самого позивача.

Системний аналіз наведеного, дає підстави для висновку, що позивачем не було доведено у судовому засіданні наявність між ним і відповідачкою усталених відносин притаманних подружжю в період з листопада 2006 року до грудень 2011 року, а саме не надано доказів про спільне проживання, ведення спільного господарства, спільного бюджету, не надано доказів своєї участі у набутті спільно з відповідачкою спірного майна. Тому, суд не знаходячи підстав для задоволення вимоги пов`язаних із встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з листопада 2006 року до грудня 2011 року, приходить до висновку стосовно відмови у похідних позивних вимогах що стосуються визнання спірної квартири спільною сумісною власністю сторін та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 й витребування 1/2 частини даної квартири.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 18, 21, 36, 56, 69-71, 74 СК України, ст.ст. 15, 16, 31, 183, 355, 368, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на майно та витребування майна з володіння добросовісного набувача - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_1

відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_2

відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_6 , ІПН НОМЕР_3

Суддя Р.В. Новак