Справа № 589/4591/19
Провадження № 2/589/461/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді Лєвші С.Л.,

з участю секретаря судового засідання Товпиги А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1

- про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2019 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 30930 грн 81 коп. за кредитним договором № без номеру від 07 грудня 2006 року (далі Договір-1), що було укладено між сторонами.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до умов укладеного Договору-1 ОСОБА_1 07 грудня 2006 року отримала кредит у розмірі 1300 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач зобов`язання належним чином не виконала і станом на 31.08.2019 має заборгованість у розмірі 30930 гривень 81 копійка, яка складається з наступного:

- заборгованість за тілом кредита 951 грн 98 коп.;

- заборгованість за відсотками 22902 грн 50 коп.;

- нарахована пеня та комісія 5127 грн 24 коп.;

- штраф (фіксована частина) 500 грн 00 коп.;

- штраф (процентна складова) 1449 грн 09 коп.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 1921 грн 00 коп.

Представник позивача АТ КБ ««ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце його проведення повідомлений. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує. (а.с.5)

Відповідно до ч.10 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Оскільки місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 встановити не вдалося, останній повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у вказаній справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади в Україні за адресою: https://court.gov.ua/sud1819/. (а.с.68)

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася.

Крім того, ОСОБА_1 направлялася на останню відому адресу місця проживання зазначену у позовній заяві судова повістка з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але повернута до суду з відміткою ДП "Укрпошти" "за зазначеною адресою не проживає". (а.с.35-37)

Станом на 05 жовтня 2020 року відзив на позов та заперечення від відповідача ОСОБА_1 до суду не надходили.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, між Закритим акціонерним товариством комерційним банком "ПРИВАТБАНК" (далі - ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 07.12.2006 укладено кредитний договір б/н відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1300,00 грн. на картковий рахунок шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»; позичальник зобов`язався повністю та своєчасно повертати позичені кошти, але своїх зобов`язань не виконує і станом на 31.08.2019 її борг становить 30930,81 грн.

АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на обставини невиконання своїх зобов`язань клієнтом (позичальником) ОСОБА_1 щодо неповернення позичених грошових коштів за кредитним договором б/н від 07.12.2006, звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення із боржника на користь кредитора боргу в сумі 30930 грн 81 коп., яка складається із:

- заборгованості за тілом кредита 951 грн 98 коп.;

- заборгованість за відсотками 22902 грн 50 коп.;

- нарахованої пені та комісії 5127 грн 24 коп.;

- штрафу (фіксована частина) 500 грн 00 коп.;

- штрафу (процентна складова) 1449 грн 09 коп.

Із статуту Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», вбачається, що банк був створений відповідно до Установчого договору від 07 лютого 1992 року у формі товариства з обмеженою відповідальністю під назвою Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та зареєстрований Національним банком України 19 березня 1992 року за реєстраційним №92. Відповідно до Установчого договору від 06 липня 2000 року на підставі рішення Установчих зборів акціонерів від 06 липня 2000 року Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" було реорганізовано шляхом зміни організаційно-правової форми у Закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК". За рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У зв`язку із зміною типу Банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК». Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК". Згідно рішення єдиного акціонера банку від 21 травня 2018 року №519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК». Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК». (а.с. 21,22)

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного скодексу України (далі - ЦК України), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно із статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

АТ КБ "ПРИВАТБАНК", пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.12.2006, посилався на Заяву, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", як на невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і АТ КБ "ПРИВАТБАНК", відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ "ПРИВАТБАНК", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В такому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, не містять підпису відповідача ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину Договору-1, укладеного між сторонами 07.12.2006 шляхом підписання заяви-анкети, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені та штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані АТ КБ "ПРИВАТБАНК" Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 07.12.2006 процентна ставка зазначена в розмірі 1,9 відсотків в місяць із розрахунку 360 днів на рік.(а.с.9)

З розрахунку розміру заборгованості вбачається, що процентна ставка з січня 2007 року до 31 грудня 2012 року становила 22,80%. Вказана відсоткова ставка передбачена у Заяві від 07.12.2006, яка підписана відповідачем, згідно з якою Базова відсоткова ставка на місяць складає 1.9 % і відповідно на рік складає 22,80 %.

За період з 01.01.2013 по 31.08.2019 включно відсоткова ставка становила 30,00%. Виходячи з таких ставок позивачем розрахована заборгованість за відсотками в сумі 22902 грн 50 коп.

Разом з тим, будь-які угоди чи інші документи, які б були підписані позивачем та відповідачем щодо зміни розміру фіксованої процентної ставки з 22,80 % до 30,00 % у справі відсутні.

Позивач у позові посилається на те, що АТ КБ "ПРИВАТБАНК" нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою» Умов та правил надання банківських послуг.

Однак, як установлено судом зміст укладеного сторонами Договору-1 викладено в Заяві позичальника, яка підписана відповідачем 07 грудня 2006 року на час, коли була установлена Базова відсоткова річна ставка за користування кредитом на рівні 22,80%. Домовленості про право Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки або про те, що сторони домовились про змінювану відсоткову ставку, підписані відповідачем, Заява не містить.

За загальним правилом одностороння зміна умов зобов`язання не допускається, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525, частина 1 статті 651 ЦК України).

Крім того, відповідно до статті 1056-1 ЦК України (у редакції на 02.11.2011 року) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Досліджуючи порядок збільшення в даному випадку АТ КБ "ПРИВАТБАНК" процентної ставки, суд звертається до абзацу 3 п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у якому роз`яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

В укладеному між сторонами Договорі-1 не визначено обставини, за якими застосовується інша процентна ставка, та її розмір.

Таким чином, суд приходить до висновку, що збільшення процентної ставки з 01 січня 2013 року здійснено кредитором в односторонньому порядку.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність застосування позивачем при обчисленні суми процентів за користування кредитом іншої, ніж передбачено Заявою, яка підписана відповідачем ставки (22,80%), тобто - 30,00 %.

Отже, нарахована сума заборгованості за процентами за ставкою 22,80% відповідно до наданого позивачем розрахунку складає 1043 грн 79 коп (за період, з якої вона почала утворюватись до дати одностороннього збільшення процентної ставки).

За період з 01.01.2013 по 23.01.2013 сума заборгованості по процентах підлягала нарахуванню на суму залишку кредиту за ставкою 22,80% річних і мала складати 13 грн 16 коп.(949 грн 59 коп х (22,8%/360 днів=0,063%) х 22 дні (кількість днів користування кредитом з 01.01.2013 по 23.01.2013)/100).

За період з 23.01.2013 по 31.01.2013 сума заборгованості по процентах підлягала нарахуванню на суму залишку кредиту за ставкою 22,80% річних і мала складати 4 грн 80 коп.(951 грн 98 коп х (22,8%/360 днів=0,063%) х 8 днів (кількість днів користування кредитом з 23.01.2013 по 31.01.2013)/100).

За період з 31.01.2013 по 01.02.2013 сума заборгованості по процентах підлягала нарахуванню на суму залишку кредиту за ставкою 22,80% річних і мала складати 0 грн 60 коп.(949 грн 59 коп х (22,8%/360 днів=0,063%) х 1 день (кількість днів користування кредитом з 31.01.2013 по 01.02.2013)/100).

За період з 01.02.2013 по 05.02.2013 сума заборгованості по процентах підлягала нарахуванню на суму залишку кредиту за ставкою 22,80% річних і мала складати 2 грн 40 коп.(951 грн 98 коп х (22,8%/360 днів = 0,063%) х 4 дні (кількість днів користування кредитом з 01.02.2013 по 05.02.2013)/100).

За період з 05.02.2013 по 31.08.2013 сума заборгованості по процентах підлягала нарахуванню на суму залишку кредиту за ставкою 22,80% річних і мала складати 124 грн 43 коп. (949 грн 59 коп х (22,8%/360 днів=0,063%) х 208 днів (кількість днів користування кредитом з 05.02.2013 по 31.08.2013)/100).

За період з 01.09.2013 по 31.08.2019 сума заборгованості по процентах підлягала нарахуванню на суму залишку кредиту за ставкою 22,80% річних і мала складати 1314 грн 05 коп. (951 грн 98 коп х (22,8%/360 днів=0,063%) х 2191 день (кількість днів користування кредитом з 01.09.2013 по 31.08.2019)/100).

Отже, сума заборгованості по процентам за ставкою 22,80% річних загалом складала 1459 грн 44 коп (13,16 грн + 4,80 грн + 0,60 грн+2,40 грн, +124,43 грн,+1314,05 грн ) та лише така сума могла бути стягнута судом.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 нарахованої пені в сумі 5127,24 грн., штрафів: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1449,09 грн. - штраф (процентна складова), необхідно відмовити у зв`язку з відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у Заяві від 07.12.2006, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Крім того, в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам, слід задовольнити частково відповідно до вищенаведеного розрахунку, та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по процентам в сумі 1459 грн 44 коп.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-XII (далі - Закон №1023-XII).

Згідно із пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Так, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем ОСОБА_1 кошти в сумі 951,98 грн в добровільному порядку позивачу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (позикодавцю) не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, то з метою захисту законних інтересів позивача до стягнення підлягає борг в сумі 951 грн 98 коп., а також до стягнення підлягає і заборгованість по процентам в сумі 1459 грн 44 коп. (відповідно вищенаведеного розрахунку), а загалом необхідно стягнути суму заборгованості в розмірі 2411 грн 42 коп. з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

В решті позову необхідно відмовити через безпідставність позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачено судовий збір в сумі 1921 грн 00 коп. (платіжне доручення №PROM8ВGX54 від 18 жовтня 2019 року).

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково у розмірі 2411 грн 42 коп., що становить 7,80 відсотка від позовної вимоги - 30930 грн 81 коп., тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 149 грн 90 коп., що становить 7,80 відсотка від сплаченого позивачем розміру судового збору - 1921 грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України, ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (адреса місцезнаходження юридичної особи - 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1-Д, ідентифікаційний код юридичної особи - 14360570, рах.№ НОМЕР_2 , МФО 305299) суму заборгованості за договором № б/н від 07 грудня 2006 року в розмірі 2411 (дві тисячі чотириста одинадцять) гривень 42 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» ((адреса місцезнаходження юридичної особи - 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1-Д, ідентифікаційний код юридичної особи - 14360570, рах.№ НОМЕР_2 , МФО 305299) суму судового збору в розмірі 149 (сто сорок дев`ять) гривень 90 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області С.Л.Лєвша