Провадження № 2/201/1244/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участю секретаря судового засідання Максимової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Космос-1» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнень просить поновити його на посаді робочого у Кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Космос-1» та стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 156499,50 грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 05 травня 2017 року його було прийнято на роботу до відповідача на підставі наказу від 04 травня 2017 року № 19/17 на посаду робітника на умовах неповного робочого часу (0,5 посадового окладу) з окладом 1900 грн. Проте зазначає, що з вказаним наказом ознайомлений не був, про що свідчить відсутність будь-яких доказів ознайомлення його з цим наказом. Більш того, із його заяви від 04 травня 2017 року про прийняття на роботу вбачається, що він оформлювався на роботу на загальних умовах на повний робочий день і згоди на будь-які обмеження в заробітній платі не надавав. 14 жовтня 2019 року відповідач не допустив позивача до роботи. Зі слів керівника ОСОБА_2 , позивача було звільнено у зв`язку із необхідністю кооперативу його посади. При цьому позивачу не було вручено копію наказу про звільнення, не повернуто трудову книжку та не проведено грошового розрахунку. Окрім того, на думку позивача, на протязі всієї роботи у відповідача, він отримував заробітну плату у вдвічі меншому розмірі встановленого для його посади окладу. Враховуючи наведене, позивач вимушений був звернутися до суду із вказаним позовом.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та якою просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача також надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі та відмовити у задоволенні позовних вимог.

09 січня 2020 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому остання просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки протягом часу роботи на посаді робітника позивач неодноразово порушував правила трудової дисципліни. 10 жовтня 2019 року позивач перебував на робочому місці в нетверезому стані, що помітили голова правління кооперативу ОСОБА_2 , член кооперативу ОСОБА_3 та працівники ТМ «Водолей», що орендують у Кооперативі приміщення для своєї діяльності. Після цього, про перебування ОСОБА_1 на роботі в стані алкогольного сп`яніння, в присутності позивача, був складений та підписаний переліченими вище особами відповідний акт. Позивач від підпису про ознайомлення з цим актом відмовився. 11 жовтня 2019 року, по закінченню робочого дня, за наказом голови правління кооперативу №25/19 позивача було звільнено з роботи згідно з п. 7 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із перебуванням останнього на робочому місці в нетверезому стані. В день звільнення позивача до його трудової книжки був внесений запис про звільнення. ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом про звільнення та надана оформлена належним чином його трудова книжка. Позивач прочитав наказ, ставити на ньому свій підпис відмовився, як і відмовився отримати трудову книжку в день свого звільнення. В зв`язку з цим, посадовими особами кооперативу був складений та підписаний відповідний акт. Остаточний грошовий розрахунок за відпрацьований час та за дні невикористаної відпустки з позивачем був проведений. Крім цього, в день звільнення позивача йому на адресу його мешкання було надіслано рекомендований лист з повідомленням про вручення, в якому ОСОБА_1 було повідомлено, що йому необхідно отримати трудову книжку. 14 жовтня 2019 року позивач з`явився на роботу до кооперативу, але останньому було нагадано, що його звільнено з роботи в п`ятницю, 11 жовтня 2019 року, і знову було запропоновано забрати свою трудову книжку, але позивач знову категорично відмовився від її отримання. Таким чином, оскільки позивач навмисно не отримує свою трудову книжку, така затримка у її видачі позивачу відбувається не з вини кооперативу, як роботодавця. Крім того, представник відповідача зазначила, що твердження позивача про існування заборгованості зі сплати йому заробітної плати протягом 2017-2019 років є надуманими.

14 січня 2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому останній не погодився із обставинами, викладеними у відзиві на позовну заяву та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні від 13 лютого 2020 року були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що 10 жовтня 2019 року о 19:00 годині він бачив ОСОБА_1 в гаражі та останній був тверезий.

Свідок ОСОБА_5 , який є заступником голови кооперативу, пояснив, що ОСОБА_1 декілька разів прогулював, приходив на роботу з перегаром, що йому пробачали. Кілька разів він був помічений в стані алкогольного сп`яніння. Позивач йому телефонував, і він чув що той був у нетверезому стані.

Свідок ОСОБА_6 , який є членом кооперативу, пояснив, що 10 жовтня 2019 року голова кооперативу попросив його бути свідком того, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння та зазначив, що раніше теж бачив ОСОБА_1 у нетверезому стані.

Свідок ОСОБА_3 , який є членом правління кооперативу, пояснив, що ввечері 10 жовтня 2019 року йому зателефонував заступник голови кооперативу, після чого вони зайшли в сторожку. Там був ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння та поводив себе агресивно. Зранку ОСОБА_3 підписав акт про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, 16 березня 2020 року від свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надійшли письмові пояснення.

ОСОБА_7 в своїх поясненнях зазначив, що його автомобіль зберігається в гаражному кооперативі «Космос-1». 10 жовтня 2019 року, приблизно о 20:00 годині він повертався додому із гаражу. По дорозі зустрів ОСОБА_1 , який на цей час працював у кооперативі. Поведінка ОСОБА_1 була адекватною, запаху алкоголю від нього не чув.

ОСОБА_8 в своїх поясненнях зазначив, що 10 жовтня 2019 року, о 21:00 годині він поставив свій автомобіль в ГК «Космос-1». Уходячи з гаражу зустрів ОСОБА_1 , який на той час працював у кооперативі, його поведінка і дії не викликали сумнівів в тому, що він не перебуває в стані алкогольного чи іншого сп`яніння. Запаху алкоголю від нього не було.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що 04 травня 2017 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду робітника з 05 травня 2017 року до Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Космос-1», з окладом 1900 грн. згідно штатного розкладу, про що кооперативом було видано наказ №19/17 від 04 травня 2017 року (а.с. 17).

Прийняття ОСОБА_1 на роботу відбулося на підставі його заяви від 04 травня 2017 року (а.с. 18).

Положеннями статті 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Особливості праці членів кооперативів та їх об`єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, фермерських господарств, працівників підприємств з іноземними інвестиціями визначаються законодавством та їх статутами. При цьому гарантії щодо зайнятості, охорони праці, праці жінок, молоді, осіб з інвалідністю надаються в порядку, передбаченому законодавством про працю.

Згідно із статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

25 липня 2017 року працівниками Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Космос-1» було складено Акт про відсутність робітника на робочому місці № 1, згідно якого підтверджено факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин 25 липня 2017 року (а.с. 19).

28 липня 2017 року працівниками Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Космос-1» було складено Акт про відсутність робітника на робочому місці № 1, згідно якого підтверджено факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин 28 липня 2017 року (а.с. 20).

10 жовтня 2019 року працівниками Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Космос-1» в присутності позивача було складено Акт про перебування ОСОБА_1 на роботі в нетверезому стані (а.с. 25). Відповідно до вказаного акту, дати письмові або усні пояснення та підписувати цей акт ОСОБА_1 відмовився.

11 жовтня 2019 року голова правління Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Космос-1» ОСОБА_2 виніс наказ № 25/19 про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що він перебував на робочому місці у нетверезому стані та наказано бухгалтерії виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 5 календарних днів. (а.с. 55).

Відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Відповідно до ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення (ст. 147 КЗпП України). Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Статтею 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до ст. 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця після його виявлення, не рахуючи часу тимчасової непрацездатності чи відпустки; та не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Ст. 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо власник зможе довести те, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не надав (належним чином складений акт на підтвердження відмови працівника дати пояснення по суті порушення трудової дисципліни).

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

В наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акту чи акту, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності.

З аналізу норм трудового права, що регулює дані правовідносини, зокрема порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності, слід дійти висновку, що для правомірного притягнення до дисциплінарної відповідальності необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника і які прямо випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку та пов`язані з ним, та прямо на нього покладені; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків як проступок має бути винним і не пов`язаним з поважними причинами; для накладення дисциплінарного стягнення має бути встановлена подія (проступок) і обов`язково вина працівника, і дані обставини (подія і склад порушення) мають бути доведені саме роботодавцем, є неприпустимим перекладення на працівника обов`язку по доказуванню своєї невинуватості. Щодо процедури застосування дисциплінарного стягнення працівнику має бути надана можливість дати письмові пояснення; для надання пояснень працівник повинен знати конкретно за який проступок він притягається до дисциплінарної відповідальності. У трудовому спорі в суді обов`язок по доказуванню законності і обґрунтованості накладення дисциплінарного стягнення, покладається не на позивача, а на відповідача.

Тобто, законодавець вказує, що орган, якому надано право прийняття на роботу повинен об`єктивно розібратись чи мало місце порушення трудової дисципліни, чи допущено воно з вини працівника.

Як вбачається з наданих представником відповідача письмових пояснень та доказів, позивача було правомірно звільнено з займаної посади, а тому слід дійти до висновку, що позовна вимога про поновлення на роботі задоволенню не підлягає.

Що стосується вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, то вона також задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності такої заборгованості та у разі її наявності її розміру та розрахунку.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору та у задоволенні її позовних вимог відмовлено, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Космос-1» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев