Провадження № 2/752/440/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.12.2020 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Оджубейської Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої підприємству,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої підприємству.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в результаті проведення 12.10.2016 р. в УДППЗ «Укрпошта» інвентаризації основних засобів та малоцінних необоротних матеріальних активів у підрозділах генеральної дирекції УДППЗ «Укрпошта» було виявлено нестачу ноутбука DELL Inspiration № 5720 (інвентарний № 10469).

Зазначений ноутбук на період роботи в УДППЗ «Укрпошта» був переданий ОСОБА_1 на підставі акту приймання-передачі № 194 від 27.10.2015 р.

Позивач посилається на те, що відповідач після закінчення трудових відносин та звільнення 17.09.2016 р. не повідомив про втрату ноутбука та не повернув його підприємству.

За результатами проведеного службового розслідування 24.02.2017 р. було встановлено одержання ноутбука відповідачем та неповернення його при звільненні.

Оскільки відповідач на підставі посадової інструкції ніс відповідальність за спричинену підприємству шкоду, позивач звернувся з письмовими вимогами про відшкодування збитків або повернення ноутбука.

Однак, такі вимоги не були задоволені відповідачем в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 3652 гривні, що становить вартість втраченого ноутбука, в судовому порядку.

12.09.2017 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі.

09.02.2018 р. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки обставини, викладені позивачем, не підтверджені належними доказами у справі, не надано доказів проведення інвентаризації активів підприємства, не надано доказів про передачу комп`ютера іншій особі після звільнення. Крім того, відповідач посилається на неналежність та недопустимість доказу, наданого на підтвердження вартості майна, оскільки оцінка повинна була бути здійснена відповідно до Методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України та недоведеність його вини у втраті ноутбука.

23.10.2018 р. справа прийнята в провадження судді Колдіної О.О.

17.04.2019 р. закрито підготовче провадження.

В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив суд позов задовольн УДППЗ «Укрпошта» ноутбука та завдання шкоди підприємству.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на відсутність доказів втрати ноутбука з його вини.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був зарахований на посаду радника генерального директора Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» з 23.12.2014 р.

З 22.04.2016 р. ОСОБА_1 переведений на посаду директора з питань діяльності філіалів відповідно до наказу № 184/к від 21.04.2016 р.

Наказом в.о.генерального директора УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_1 звільнено з посади директора з питань діяльності філіалів з 23.09.2016 р.

27.10.2015 р. ОСОБА_1 у користування на підставі Акту приймання-передачі основних засобів та інших необоротних матеріальних активів № 194 в користування переданий ноутбук DELL Inspiration № 5720 (інвентарний № 10469).

Відповідно до п.4.2 Посадової інструкції Директора з питань діяльності філіалів УДППЗ «Укрпошта» на директора покладається матеріальна відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, внаслідок порушення покладених на нього трудових обов`язків, а також спричинену недбайливим ставленням до майна підприємства.

12.10.2016 р. комісією УДППЗ «Укрпошта» проведена інвентаризація основних засобів під час якої виявлено відсутність ноутбука DELL Inspiration № 5720 (інвентарний № 10469).

24.02.2017 р. на виконання наказу УДППЗ «Укрпошта» № 53 від 24.01.2017 р. проведено службове розслідування за фактом нестачі матеріальних цінностей у тому числі втрату DELL Inspiration № 5720 (інвентарний № 10469) за результатами якого встановлено завдання збитків підприємству колишнім директором з питань діяльності філіалів УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_1 .

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості необоротних активів УДППЗ «Укрпошта», станом на 31.10.2016 р. становить 3652 гривні.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Згідно з ч.2 ст.130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є:

1) пряма дійсна шкода;

2) протиправна поведінка працівника;

3) вина в діях чи бездіяльності працівника;

4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

З урахуванням викладеного до категорії прямої дійсної шкоди належать:

а) недостача матеріальних цінностей, виявлена у матеріально відповідальної особи або в іншої особи, якій матеріальні цінності передані у зв`язку з виконанням нею трудових обов`язків. Матеріальна відповідальність за недостачу матеріальних цінностей можлива лише в разі недостачі понад норму природної втрати. Якщо втрата природна, то притягнення працівника до матеріальної відповідальності неможливе. Якщо ж власник доведе, що втрата, хоч і не перевищує межі норм природної, не є природною, а спричинена винними діями працівника, то притягнення до матеріальної відповідальності можливе. Про недостачу мова йде у всіх випадках, коли працівник зобов`язаний відзвітувати про отримані матеріальні цінності, а при звіті (інвентаризації) виявиться їх менша кількість. При цьому термін «недостача» не розкриває причини зменшення кількості матеріальних цінностей;

б) втрата матеріальних цінностей. Під утратою розуміються такі випадки, коли майно було в наявності, а потім воно зникло, його не стало, незалежно від причин, з яких це трапилося;

в) знищення матеріальних цінностей. Частіше знищення як підстава матеріальної відповідальності буває пов`язана із дією стихійних сил, якщо можливість руйнівної дії цих сил зумовлена виною працівника. Вогонь - це стихія. Та він може бути викликаний порушенням працівником правил пожежної безпеки;

г) пошкодження матеріальних цінностей (сума прямої дійсної шкоди при цьому дорівнює сумі, на яку знизилася вартість матеріальних цінностей, або сумі витрат на відновлення відповідних об`єктів);

д) зіпсуття матеріальних цінностей - це втрата матеріальними цінностями їх споживчих якостей;

е) неможливість стягнути вартість матеріальних цінностей, яких не вистачає, з постачальника (перевізника), який передав матеріальні цінності з недостачею. Таке трапляється, коли під час приймання продукції або товарів від постачальника під час приймання вантажу від органів транспорту виявляється недостача;

є) шкода, спричинена незаконним продажем товарів за зниженою ціною. Це може бути викликане помилкою в застосуванні прейскурантів, що були належно затверджені, неправильним калькулюванням ціни тощо, якщо можливість стягнення відповідних сум з контрагента за договором, що придбав товари за зниженою ціною, втрачена;

ж) витрати, спричинені незаконними або необгрунтованими виплатами (переплатами) за цивільно-правовими договорами, на користь державного і місцевого бюджетів, спеціальних фондів соціального страхування, коли можливість стягнення таких виплат (переплат) з організацій, які їх одержали, втрачена;

з) витрати, спричинені зайвими виплатами на користь працівників (основної та додаткової заробітної плати, сум компенсацій, допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, інших виплат), при відсутності можливості стягнення цих сум із працівників, які безпідставно одержали відповідні суми (з огляду на п.1 ч.2 ст.127 КЗпП такі можливості часто є відсутніми). До категорії прямої дійсної шкоди належать і безпідставні натуральні виплати (видачі) на користь працівників;

и) сплачені на користь контрагентів за цивільно-правовими договорами, державного чи місцевого бюджетів, державних органів суми неустойки, фінансових санкцій, пені. Проте у п.4 постанови Пленуму ВС №14 звернуто увагу на недопустимість стягнення з працівника шкоди, заподіяної списанням з рахунків підприємств у дохід держави одержаного ними прибутку. Нестягнена з боржника неустойка не може бути віднесена до прямої дійсної шкоди. Це - неодержаний прибуток.

і) виплати на користь інших суб`єктів у порядку відшкодування шкоди, оскільки організація відповідає за шкоду, заподіяну діями її працівників. Підкреслимо, що притягнення до матеріальної відповідальності в цьому випадку, як і завжди, можливе, коли дії працівника кваліфікуються як невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків;

ї) не стягнена з боржника дебіторська заборгованість, коли можливість її стягнення втрачена у зв`язку із закінченням строку позовної давності чи з інших причин (наприклад, у зв`язку з ліквідацією юридичної особи-боржника);

й) не стягнена з боржника шкода (за винятком тієї частини шкоди, яка належить до категорії неодержаного прибутку), якщо можливість її стягнення втрачена.

Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій.

Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність.

Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина.

Зі змісту ч.2 ст.130 КЗпП матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди.

Вина працівника - це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Отже, працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно або з необережності (за винятком випадків, коли шкоду нанесено джерелом підвищеної небезпеки).

Умисел характеризується тим, що працівник усвідомлює протиправність свого діяння (дії чи бездіяльності), а також передбачає негативні наслідки своєї протиправної поведінки та бажає або свідомо допускає їх настання.

Необережність працівника, яка спричинила шкоду, як правило, полягає в недостатній передбачливості при виконанні трудових обов`язків: працівник або не передбачив негативних наслідків своєї дії чи бездіяльності, хоча міг і повинен був передбачити їх; або передбачив, однак легковажно понадіявся їх попередити.

Якщо працівник усвідомлював, що в його діях не виявляється належна турботливість про збереження майна власника, якщо він передбачав можливість настання прямої дійсної шкоди, але легковажно розраховував запобігти цим наслідкам, має місце необережна вина працівника у формі самовпевненості.

Якщо працівник не усвідомлював, що в його діях немає належної турботливості про збереження майна власника, якщо він не передбачав можливості заподіяння майну власника прямої дійсної шкоди, хоча за обставин, що склалися, міг і повинен був це усвідомлювати, у діях працівника є ознака необережної вини у формі недбалості.

Самовпевненість та недбалість також не виділяються в КЗпП, але ці дві форми необережної вини також можуть враховуватися при визначенні розміру прямої дійсної шкоди, що підлягає покриттю працівником відповідно до ч.1 ст.137 КЗпП.

Матеріальна відповідальність за трудовим законодавством настає незалежно від форми вини працівника: умислу чи необережності. Форма вини впливає на вид та межі матеріальної відповідальності.

Зідно ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна, передбачений ч.1 ст.131 КЗпП.

У разі невиконання власником цього обов`язку та за наявності вини працівника розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, згідно з ч.1 ст.137 КЗпП повинен бути зменшений. Якщо ж власник зазначені свої обов`язки не виконав, а вини працівника в незабезпеченні збереження майна власника немає, працівник взагалі не може нести матеріальну відповідальність.

Згідно ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Як встановлено судом, на час звільнення ОСОБА_1 з займаної посади будь-яких майнових претензій, пов`язаних з втратою ним майна, не заявлялось і такі обставини не були встановлені.

Така втрата майна була виявлена лише 12.10.2016 р. під час проведення інвентаризації основних засобів на підприємстві.

За результатами проведеного 24.02.2017 р. службового розслідування комісія прийшла до висновку, що нестача матеріальних цінностей, виявлена в результаті проведених інвентаризації, починаючи з 2014 року, стала можливою внаслідок не виконання рішень інвентаризаційної комісії, відсутності належної дієвої системи контролю за матеріальними цінностями при звільненні навіть матеріально відповідальних працівників з підприємства, а також не виконання колишнім директором з питань діяльності філіалів ОСОБА_1 умов трудового договору щодо недопущення нанесення збитків підприємству.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу положень ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.80 ЦПК України).

В порушення зазначених вимог позивачем не надано суду і матеріали справи не містять доказів, що підтверджують наявність вини в діях або бездіяльності ОСОБА_1 , що призвело до завдання збитків підприємству втратою ноутбука DELL Inspiration № 5720 (інвентарний № 10469).

Крім того, до обов`язків Директора з питань діяльності філіалів УДППЗ «Укрпошта» відповідно до посадової інструкції не входили обов`язки щодо організації контролю та збереження матеріальних цінностей підприємства УДППЗ «Укрпошта».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду позивачем не доведено наявність вини в діях відповідача у завданні шкоди підприємству, що виключає його матеріальну відповідальність.

Враховуючи зазначені обставини позов не підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої підприємству відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя