РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020

м.Харків

Справа № 639/1481/20

провадження 2/639/928/20

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Міжиріцької А.В.

учасники справи:

представник позивача- ОСОБА_1

представник відповідача- Бєлікова Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода-Донбасу» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода-Донбасу» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення № 20-к від 17.02.2020, поновлення на посаді слюсаря аварійно-відновлювальних робіт водопровідних мереж служби водопостачання 3 розряду та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з жовтня 2019 по 02.03.2020.

Позовна заява мотивована тим, що з 01.03.2016 він перебував у трудових відносинах з Костянтинівським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода-Донбасу». 27.05.2016 ним укладено контракт про проходження військової служби ( навчання) у Збройних Силах України курсантами ( слухачами) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу строком до закінчення навчання, про що було повідомлено відповідача навчальним закладом та особисто позивачем. З березня 2016 по вересень 2019 йому нараховувалась заробітна плата, проте з жовтня 2019 він припинив отримувати кошти. Стверджує, що 26.12.2019 він подав заяву про звільнення від виконання посадових обов`язків на час проходження військової служби під час дії особливого періоду у Збройних Силах України згідно контракту. З цієї причини не мав можливості бути присутнім на засіданнях профспілкового комітету у січні 2020. У зв`язку зі звернення за наданням йому правової допомоги та направленням запитів за місцем роботи та проходження військової служби, отримана відповідь про те, що профспілкова організація підприємства 12.02.2020 надала згоду на його звільнення на підставі п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України , без ознайомлення ОСОБА_2 з наказом та видачі копії, проведення розрахунку. Вважає дії відповідача неправомірними, а рішення щодо звільнення таким, що порушує трудове законодавство. Позивач також зазначає, що частинами 1-3 ст. 119 КЗпП України передбачено, що на час державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи ( посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обовязок і військову службу» і «Про альтеративну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.Наполягає на тому, що на нього, як на особу, що проходить військову службу в період дії особливого періоду зберігається місця роботи ( посади), отже відповідачем наказ про звільнення видано незаконно.Виходячи із середьоденної заробітної плати 208,41 грн., сума середньої заробітної плати становить за 105 робочих днів 21883,87 грн., які ОСОБА_2 просить стягнути з підприємства.

Не погоджуючись з позовом, відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому свої заперечення обгрунтовує тим, шо 18.05.2016 ОСОБА_2 був знятий з військового обліку призовників у звязку з зарахуванням на контрактну службу згідно укладеного контракту про проходження військової служби у Збройних силах України строком на 3 роки. Підприємству стало про це відомо 26.05.2016 згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1691 від 13.05.2016.У зв`язку з гарантіями, визначеними ч.3 ст. 119 КЗпП України, ОСОБА_2 нараховувалась та сплачувався середній заробіток з дати зарахуванням на контракту службу, тобто з 18.05.2016. Після спливу трьох років служби , підприємство почало з`ясовувати місце знаходження військовослужбовця ОСОБА_2 та зі слів його матері, яка працювала на підприємстві головним бухгалтером, виявилось, що ОСОБА_2 проходить військову службу у якості курсанта факультету військової підготовки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», що було приховано та йому продовжували нараховувати заробітну плату. Жодних документів, довідок, заяв ОСОБА_2 до підприємства не направляв, на телефонні дзвінки не відповідав, ніякого зв`язку з підприємством не підтримував з травня 2016. Після надання інформації про навчання, 12.09.2019, а також повторно 02.10.2019 , відповідач направив листа до навчального закладу та отримав відповідні дані. З довідки, що надійшла 08.11.2019 стало відомо, що ОСОБА_2 зарахований на перший курс факультету денної форми навчання курсантом ще з 10.08.2017 та 27.08.2017 з ним укладено контракт на проходження військової служби ( навчання) курсантами ( слухачами вищого навчального закладу. Наказом командира в/ч № 47 від 25.08.2017 ОСОБА_2 виключено із списків особового складу частини. У жовтні 2019 підприємством направлено лист до Мінсоцполітики України про надання роз`яснення питання оплати середнього заробітку курсанту та отримана відповідь, що ст. 119 КЗпП України не передбачено збереження місця роботи та заробітку за курсантами. Незважаючи на направлення листів до місця навчання ОСОБА_2 з проханням прибути на підприємство, на засідання профспілкового комітету , він не реагував, надіславши на електронну адресу 26.12.2019 (08.01.2020 у паперовому варіанті) заяву про звільнення від виконання посадових обов`язків та довідку з навчального закладу про проходження навчання. До теперішнього часу ОСОБА_2 до відділу кадрів не з`явився. Таким чином, ОСОБА_2 після розірвання першого контракту від 17.05.2016 про проходження військової служби, не звернувся до підприємства з метою подальших дій щодо працевлаштування, звільнення, не повідомив про це, а також про укладення нового контракту на проходження навчання з 27.08.2017, і в результаті таких дій йому переплачено коштів понад 103 тис. грн. ( а.с. 64-65).

Від директора підприємства- Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода-Донбасу» надійшли пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, де стверджується, що у відділі кадрів знаходиться тільки контракт від 17.05.2016, укладений ОСОБА_2 , зі строком дії до травня 2019, проте позивач на роботу не виходив, про причини неявки не повідомляв, що зафіксовано в актах, із заявами про надання оплачуваної навчальної відпустки не звертався, а пропозиції щодо прибуття на місце роботи ігнорував, у зв`язку з чим прийнято рішення про його звільнення. Вважає, що працівник, зловживаючи своїми правами, порушуючи договірні зобов`язання, не вчиняв жодних дій, направлених на повідомлення належним чином роботодавця про те, що його було виключено зі списків особового складу та про існування іншого контракту про навчання, продовжуючи отримати заробітну плату, а спірна ситуація свідчить про зловживання трудовим правом з боку позивача, навмисне приховування даних укладення контракту про навчання, ігнорування викликів роботодавця, неотримання трудової книжки, з метою досягненення незаконно прихованої мети та зневажливого ставлення до прав та законних інтересів відповідача, а саме надмірного нарахування та виплати заробітку за період з 25.08.2017 по 30.09.2019 в сумі 103 153, 74 грн., які підлягають стягненню із ОСОБА_2 . Служба за контрактом (навчання), як пояснює підприємство, є службою у добровільному порядку і не є призивом.У даному випадку працівник виявив бажання навчатись , тобто самовільно використовував без погодження з роботодавцем робочий час. Вважає, що при звільнення позивача роботодавець дотримався вимог чинного законодавства, звільнення здійснено з додержанням відповідної процедури. Починаючи з 25.08.2017 не було підстав для збереження місця роботи, посади та середнього заробітку за позивачем. Крім того, стверджують, що при звільненні ОСОБА_2 здійснено виплати компенсації за 36 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, отже вимоги про стягнення середнього заробітку за період з жовтня 2019 до 02.03.2020 є безпідставними. У додаткових поясненнях просять прийняти до уваги, що головний бухгалтер ОСОБА_3 ( мати позивача), приховуючи дані про укладення іншого контракту сином, здійснила зловживання своїми повноваженнями, тому мають намір звернутися до правоохоронних органів, а також до суду щодо повернення надмірно виплачених коштів. ( а.с. 115-116).

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що поширення гарантій щодо збереження місця роботи законодавець не ставить у залежність від виду контракту, строку на який його укладено, а тільки зазначає умови, що такі гарантії надаються особі в разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, під час мобілізації, на особливий період. Рішень про демобілізацію усіх призваних під час мобілізації військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, особливий період не закінчився, а отже на позивача поширюються гарантії, передбачені ч.3 ст. 119 КЗпП України. Листи міністерств, інших центральних органів виконавчої влади з роз`ясненнями мають рекомендаційний, інформаційний характер ( а.с. 118-122).

Представником відповідача подані заперечення на відповідь на відзив, аналогічні раніше направленим суду ( а.с. 130).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 10.03.2020 витребувані у відповідача докази, що підтверджують факт прогулу, наказ про звільнення ОСОБА_2 , інформацію про заробітну плату за останні два місяці та розмір заборгованості, протокол засідання профспілкового комітету ( а.с. 34).

У задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів , а саме відомостей про навчання ОСОБА_2 у вищому навчальному закладі залишено без задоволення ухвалою суду від 31.03.2020 , оскільки довідка отримана представником на відповідний запит та міститься в матеріалах справи ( а.с. 97-98).

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного.

Наказом № 19к від 01 березня 2016 ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду слюсаря дільниці водопровідних мереж служби водопостачання Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства ( ВУВКГ) Комунального підприємства ( КП) «Компанія «Вода-Донбасу» ( а.с. 29).

17.05.2016 ОСОБА_2 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу.У пункті 3 наведеного контракту встановлено, що даний контракт є строковим та укладається відповідно до строків, встановлених законодавством, за погодженням сторін строком на три роки ( а.с. 67-70).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2017 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 з 25.08.2017 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, справи та посаду здав ( а.с. 75).

27 серпня 2017 ОСОБА_2 уклав контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами ( слухачами) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (а.с. 18-20).

Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 було повідомлено Костянтинівське ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» про укладення контракту про проходження військової служби ( навчання) суду не надано.

Як пояснив представник відповідача, після того, як закінчився строк дії контракту ОСОБА_2 про проходження військової служби у травні 2019, підприємство почало з`ясовувати місце знаходження ОСОБА_2 та зі слів його матері, яка працювала на підприємстві головним бухгалтером до липня 2019 включно, дізнались випадково про укладення контракту на навчання, отримавши в подальшому на запит лист Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» про навчання на факультеті військової підготовки ОСОБА_2 , наказом директора Костянтинівського виробничого управління водопроводно-каналізаційного господарства № 226 від 08.10.2019 призупинено, починаючи з 01.10.2019 нарахування середнього заробітку ОСОБА_2 до отримання офіційних роз`яснень Міністерства соціальної політики України ( а.с. 75-76).

З матеріалів справи випливає, що через Харківський політехнічний інститут, де навчається ОСОБА_2 , було запропоновано йому з`явитись для припинення трудових відносин, на засідання профспілкового комітету, надати пояснення, але позивач проігнорував ці звернення, на зв`язок не вийшов до теперішнього часу, хоча отримав поштові повідомлення ( а.с. 53-55 59, 81).

Службовими записками, Актами від 18.12.2019 підтверджено, що позивач відсутній на робочому місці, на телефонний зв`язок не відповідає, на засідання профспілковому комітету з приводу звільнення не з`являється, жодних дій щодо надання інформації про причини неявки або письмових пояснень не здійснив та попереджений,що може бути звільнений за прогули без поважних причин ( а.с. 29, 80-85,88).

ОСОБА_2 26.12.2019 подав заяву про звільнення його від виконання посадових обов`язків на час проходження військової служби ( навчання) під час особливого періоду у Збройних Силах України згідно контракту, надавши до заяви довідку про проходження військової служби ( а.с. 14).

Згідно наданої довідки від 21.12.2019 № 2391 курсант ОСОБА_2 навчається на 3 курсі денної форми навчання у Військовому інституті танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» , знаходиться на повному державному забезпечення та казарменому положенні з 27 серпня 2017 ( наказ № 198 від 27.08.2017). Закінчення навчання у червні 2022 ( а.с. 17).

У відповіді на подану заяву , направлену позивачеві 27.12.2019, відповідач посилався на те, що звільнення від виконання посадових обов`язків не передбачено КЗпП України та просив надати контракт для проходження військової служби для подальшого вирішення питання відсутності на робочому місця або повідомити про дату закінчення лікування , надавши підтверджуючі документи, оскільки збереження місця роботи, посади і середнього заробітку за курсантами вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки стаття 119 КЗпП України не передбачає ( а.с. 56).

Протоколом № 6 засідання профспілкового комітету Костянтинівського ВУВКГ від 12.02.2020 надана згода на звільнення ОСОБА_2 за ст. 40 ч.1 п. 4 КЗпП України «прогул без поважних причин». Наказом № 20к від 17.02.2020 слюсаря аварійно-відновлювальних робіт водопровідних мереж служби водопостачання ОСОБА_2 звільнено 17.02.2020 за прогул без поважних причин п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України ( а.с. 48, 87).

Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України (в редакції, чинній на момент укладення позивачем контракту про проходження військової служби ( навчання) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Із змісту вказаної вище норми трудового законодавства випливає, що для вирішення питання про наявність прав та гарантій, передбачених нею, правове значення мають види військової служби, її підстави, терміни дії особливого періоду, початку та завершення мобілізації, демобілізації та наявності особливого періоду.

Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження, правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються Законом України «Про оборону України», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указами Президента України та іншими підзаконними актами.

За положеннями статті 3 Закону України «Про оборону України» підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію мирного часу (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Згідно зі статтями 1 , 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Частина 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені статтею 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Частиною 3 статті 19 визначено, що у разі зміни військовослужбовцем одного виду військової служби на інший укладений з ним контракт припиняється, а з таким військовослужбовцем укладається новий контракт для проходження відповідного виду військової служби на строк, визначений частиною другою статті 23 цього Закону.

Як слідує зі змісту частини третьої статті 119 КЗпП України гарантії збереження місця роботи, посади і компенсації із бюджету середнього заробітку не поширюються на курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки ( військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Посилання представника позивача на висновки, які викладені у постановах Верховного суду від 27.05.2020 у справі № 180/1040/18, від 25.03.2020 у справі № 761/24427/17-ц є помилковими, оскільки встановлені у них обставини , а саме укладення контракта про проходження військової служби у Збройних Силах України, не є тотожними обставинам у цій справі - контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами ( слухачами) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу

За таких обставин суд вважає, що підстав для задоволення позову про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265 ,274 ЦПК України, cуд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода-Донбасу» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

У відповідності до п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач: ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Костянтинівське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода-Донбасу»( , м.Костянтинівка Донецької області, вул. П.Ангеліної, 15).

Повне судове рішення складено 30.12.2020.

СУДДЯ -