Провадження № 2/235/744/20
Справа № 235/1064/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря Овчаренко В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі ДП «ВК «Краснолиманська») про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що він з 19.07.1983 року до 30.08.1991 року, з 22.01.1992 року до 07.07.1992 року, 09.07.1992 року до 31.03.1993 року, з 14.05.1996 року до 22.10.2005 року, та з 27.11.2014 року до 07.09.2016 року з відповідачем по справі перебував у трудових відносинах. 07.09.2016 року був звільнений з роботи на підставі п. 2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я.

Перебуваючи із відповідачем у трудових відносинах, він працював з повним робочим днем у шахті, тривалий час працював у вугільній промисловості в умовах впливу шкідливих факторі та важких умов праці.

Під час роботи в шахті він отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.07.2019 року за формою П-4 про наявність професійного характеру захворювання, згідно якого йому було встановлено діагноз: «Хронічна попереко-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірно вираженими статико- динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. (М.54.1.7). Хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛH І-ІІ ст.(першого-другого ст.). (J 41.0)» та супутній діагноз: «Порушення ліпідного обміну. ІХС: стенокардія напруги П-Ш ФК. Атероскроз аорти та вінцевих судин. Гіпертонічна хвороба II ст., ст. З, гіпертрофія лівого шлуночка. СН І ст Викривлення носової перетинки. Множинні папіломи пахвових складок. Меланформний невус спини".

21.01.2020 року, згідно довідки до акта огляду МСЕК та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності йому було встановлено 3 групу інвалідності з 10.01.2020 року безстроково, за сукупністю 65% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, визначено потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні.

Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зв`язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральна шкода, яку позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 65 000 грн.

У встановлений судом строк відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому послався на те, що в якості підстав для стягнення моральної шкоди позивачем зазначено той факт, що відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 22.07.2019р. йому встановлено професійне захворювання та пов`язаними з цим моральними стражданнями, а також той факт, що згідно довідки МСЕК від 21.01.2020р. йому встановлено ступінь втрати працездатності за сукупності 65% безстроково, 3 група інвалідності безстроково.

Однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача та його вини. Позивач не надав доказів, у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до виникненню профзахворювання у нього.

Згідно п.19 акту форми П-4 від 22.07.2019 року позивач на момент розслідування не працює в шкідливих умовах, виявити осіб, що порушили законодавство України з охорони праці, які призвели до даного профзахворювання, не має можливості.

Укладаючи з позивачем трудовий договір відповідно до ст.29 КЗпП України останньому було роз`яснено під розпис його права та обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки.

За роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці Позивач відповідно до ст.7 Закону України «Про охорону праці» користався скороченою тривалістю робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, пільговою пенсією, оплатою праці у підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, позивач був повідомлений про ті шкідливі фактори роботи та наслідки їх впливу на його організм, але тим не менш продовжував працювати, знаючи про те, що подальша трудова діяльність може призвести до погіршення здоров`я та користався тими пільгами й компенсаціями, що передбачені для тих, хто працює в таких умовах, але ще й продовжував трудову діяльність.

Згідно ст.76 ЦПК України позивач не довів, що саме та які дії стали причиною заподіяння йому моральної шкоди ДП «ВК «Краснолиманська».

Таким чином, весь період роботи на ДП «ВК «Краснолиманська» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач, відповідала функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та його віку. Зі сторони відповідача проводились найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб: попередній (при вступі на роботі) та періодичні медогляди позивача в процесі виробничої діяльності, ніяких скарг чи заяв на стан здоров`я позивача не було зафіксовано.

Враховуючи вищевикладене відсутні докази протиправних дій відповідача, що спричинили втрату позивачем працездатності, та могли б бути підставою для відшкодування йому моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням.

Позивач, в пред`явленому позові посилається на те, що внаслідок професійного захворювання з боку відповідача була заподіяна моральна шкода у розмірі 65 000 грн.

Висновок МСЕК про відсоток відшкодування професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди.

Звернув увагу суд на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (чеки, касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрачення коштів на придбання в період лікування лікарських препаратів, зазначених в довідках лікаря, що є єдиними належними та допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачами витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби.

Позивач перший раз звернувся за медичною допомогою в 2016 році (перед самим звільненням з ДП «ВК «Краснолиманська»). Підтверджень, що позивач постійно хворів, або регулярно звертався за медичною допомогою в медичні заклади до 2016 року не має. Медичні огляди позивачем пройдені без зауважень на хронічні захворювання, до роботи придатний.

Оцінивши дану позицію позивача, відповідач вважає її непослідовною, неспроможною, у зв`язку з чим, приходить до висновку, що мотиви, через які позивач не звертався за призначеним лікуванням, викликані іншими причинами, що дозволяє відповідачу розцінити дану поведінку позивача як зловживання правом. По суті це є недобросовісне користування правами, до якого зобов`язує кожного учасника процесу п. 3 ст. 27 ЦПК.

Однак, відповідного підтвердження виписки фахівців профпатологічного відділення та призначеного рекомендованого лікування позивачем до матеріалів справи зовсім не долучено, що визиває сумнів, що позивач дотримується рекомендацій лікарів, немає також і висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди позивачем суду не надано.

Таким чином, позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоди виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить саме 65 000 грн відповідно.

Всі досліджені матеріали підтверджують, що позивач не має доказових фактів, на підставі яких пред`явлено позов, так як не довів наявність суб`єктивного права, за захистом якого він звернувся, не довів, що воно дійсно порушено, не надав доказів, що підтверджують позов, а особливо не доказав, який є дійсно можливий вплив тих чи інших негативних емоцій (душевних переживань), що виникли у позивача до події, на характер дій чи стан позивача, щоб такий спосіб захисту цивільних прав як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не став засобом безпідставного збагачення позивача.

Таким чином, посилання позивача на зміну режиму та стану життя є безпідставними та не відповідають обставинам справи. Приймаючи до уваги той факт, що позивачем не доведено існування на час розгляду справи повної втрати ним у зв`язку з цим працездатності, що спричиняють йому моральну шкоду та перешкоджають звичайній організації його життя, на думку відповідача, відсутні жодні правові підстави для задоволення позову, оскільки відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

У зв`язку з вищевикладеним відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позову.

У встановлений судом строк третя особа надала пояснення на позовну заяву, в якому послалася на те, що 21.01.2020 року обласною профпатологічною МСЕК ОСОБА_1 встановлено 65% відсотків втрати працездатності безстроково.

На підставі чого 14.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою про призначення йому страхових виплат у зв`язку з професійним захворюванням.

Покровським відділенням 24.02.2020р. було винесено постанови № 0527/7607/7607/2, № 0527/7607/7607/3 про призначення страхових виплат ОСОБА_1 , а саме одноразову допомогу в разі стійкої втрати працездатності в розмірі 23 227,10 грн та щомісячну грошову суму в розмірі часткової чи повної втрати професійної працездатності в розмірі 14 917,42 грн.

Покровське відділення продовжує виплачувати призначену щомісячну страхову виплату позивачу в розмірі 14 917,42 грн. Управління просить суд ухвалити рішення по справі на розсуд суду.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Позивач працював на ДП ВК «Краснолиманська» з 19.07.1983 року по 30.08.1991 року в якості електрослюсара підземного 4 розряду дільниці з монтажу, демонтажу та ремонту підземних установок з повним підземним робочим днем у шахті, електрослюсарем підземним 5 розряду, з 22.01.1992 року до 07.07.1992 року електрослюсарем підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, з 09.07.1992 року до 31.03.1993 року заступником начальника ремонтного механічного цеху, з 14.05.1996 року до 22.10.2005 року електрослюсарем підземним 4 розряду з повним підземним днем в шахті, з 27.11.2014 року до 07.09.2016 року електрослюсарем підземним 5 розряду з повним підземним днем в шахті, звільнений з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідністю виконуваної праці за станом здоров`я.

Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного захворювання від 11 червня 2019 року № 21/496 позивачу вперше встановлено професійні захворювання хронічна попереко-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг, хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛH І-ІІ ст. (першого-другого ст.).

Як зазначене в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 липня 2019 року, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області 22 липня 2019 року, професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної України, а саме: ДП «ВК «Краснолиманська», в умовах впливу шкідливих факторів недосконалістю технологічного процесу видобутку вугілля, підпадів під вплив шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу у рівнях та концентраціях, параметри яких перевищували допустимі норми.

Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА № 087769 від 21.01.2020 року позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності за сукупністю з 10.01.2020 року безстроково, з яких 35% - за хронічним попереко-крижовим радикулітом; 30% - за хронічним бронхітом, а також 3 групу інвалідності, визначено потребу в медикаментозному та санітарно-курортному лікуванні.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Згідно з роз`ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Судом установлено, що позивач працював у ДП «ВК «Краснолиманська», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійних захворювань, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, медичного висновку ЦЛЕК про наявність професійних захворювань, виписок з медичної карти стаціонарного хворого, довідки МСЕК.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується, тому позиція відповідача з цього приводу є неспроможною.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, вік позивача.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 30 000 грн.

Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (м. Родинське Донецької області, вулиця Перемоги, 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями та їх наслідками, 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» в дохід держави судовий збір в розмірі 840 (восьмисот сорока) гривень 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Г.В. Назаренко