РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2020 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участю секретаря судового засідання Бондар С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження по суті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - приходить до такого

Позиція позивача.

Позивач ОСОБА_1 21 грудня 2019 року звернувся до суду з цим позовом та просив визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування належним йому житловим будинком АДРЕСА_1 (а.с.1-3).

На обгрунтування своїх вимог надав відомості про належність йому на праві приватної власності будинку АДРЕСА_1 , копію домової книги, а також інформацію про відсутність у ньому як мешканця більше року відповідача.

Позиція відповідача.

Відповідач свою позицію щодо позову не виклала.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 8 січня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями статті 279 ЦПК України. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати до 30 січня 2020 року відзив на позовну заяву, а також встановлено позивачу та відповідачу строк до 14 лютого 2020 року для подання відповіді на відзив та заперечень (а.с.21).

Копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачу за адресою, що вказана в позові, однак конверт який направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача повернувся до суду з відміткою "інші причини повернення, адресат відсутній". За місцем свого фактичного проживання відповідач отримала копію ухвали від 8 січня 2020 року та копію позовної заяви з додатками (а.с.30). Крім цього, ухвалою суду від 14 лютого 2020 року вирішено відкласти судовий розгляд на 17 березня 2020 року, а повідомлення відповідача здійснити шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України (а.с.28). Відповідна публікація була розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України 17 лютого 2020 року (а.с.31).

Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації нею права судового захисту своїх прав та інтересів.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 червня 2004 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.6, 7).

Відповідно до копії домової книги на житловий будинок. відповідач ОСОБА_2 з 19 січня 2010 року зареєстрована в належному позивачу житловому будинку по АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Згідно з довідкою квартального комітету "Калинка" від 21 березня 2019 року №61 ОСОБА_2 зареєстрована по АДРЕСА_1 , однак з вересня 2018 року не проживає (а.с.10).

Згідно з довідкою Станславчицької сільської ради від 13 листопада 2019 року, відповідач ОСОБА_2 проживає без реєстрації по АДРЕСА_2 (а.с.12).

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Предметом позову являється матеріально-правова вимога позивача до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування належним позивачу житловим будинком. Підставою позову є неможливість позивача здійснювати в повній мірі своє право власності на належний йому будинок, а також правові норми Цивільного та Житлового кодексів України, на які посилається позивач в підтвердження своїх вимог.

Матеріалами справи доведений факт непроживання відповідача більше року в будинку, який на праві приватної власності належить позивачеві, тому її слід визнати такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням.

Юридична кваліфікація встановлених обставин.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Верховний Суд зазначив, що при вирішенні справ, щодо наявності передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі з`ясувати, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Відповідач свого часу вселилася до будинку по АДРЕСА_1 в якості члена сім`ї власника житлового будинку, в якості його племінниці, і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, фактично проживає разом із своїми дітьми в с. Станіславчик Жмеринського району. Тобто в даному випадку визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням не призведе до її фактичного виселення чи позбавлення її єдиного житла, а тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку суд враховує висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), а також Верховного судом у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18-ц (провадження № 61-1634св19).

Висновки суду.

Враховуючи, що позивач є власником будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, а відповідач, яка в цьому будинку фактично не проживає понад рік, її реєстрація в будинку перешкоджає реалізації права власності позивача, то відповідача слід визнати такою, що втратила право користування цим жилим приміщенням.

Відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою КМУ від 2 березня 2016 року №207, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

На підставі вищенаведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову до суду на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Крім цього, з відповідача на користь позивача підлягають також стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 500 грн, які підтверджені відповідною квитанцією (а.с.15а).

Керуючись статтями 12, 13, 77, 78, 141, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, статтями 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, статтею 72 ЖК України, статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану по АДРЕСА_1 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 500 (п`ятсот) грн.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини перша та друга статті 273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин(частина третя статті 354 ЦПК України).

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, паспорт серії НОМЕР_1 , ід. № НОМЕР_2 , мешканець АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, фактично проживає по АДРЕСА_2 .

Рішення складено і підписано головуючим суддею 17 березня 2020 року.

Головуючий суддя Костянтин Шепель