Справа № 175/2825/19
Провадження № 2/175/779/19
Справа №175/2825/19
Провадження №2/175/779/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

26 лютого 2020 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сотник Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Слобожанської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Слобожанської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що вона на підставі свідоцтва про спадщину за законом, серія та номер 1-2938, видане 05.10.2018 року Дніпровською районною державною нотаріальною конторою, володіє Ѕ часткою житлової квартири АДРЕСА_1 , яке дісталось їй після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інша половина квартири належала покійній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла раніше батька позивачки ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті останньої ніхто із її родичів право власності на її частку квартири не оформлював та згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 2019 рік, співвласником даного житла значиться тільки ОСОБА_1 . Ще за життя померлого ОСОБА_3 , за його згодою та по теперішній час, у належній позивачці житловій квартирі зареєстрований знайомий батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який ані дня як до реєстрації, так і після неї за місцем прописки не проживав та наразі його місцезнаходження не відоме. Разом з тим, позивачка зазначила, що несе додаткові витрати по сплаті комунальних послугах, та інші витрати на квартиру через реєстрацію відповідача та не може отримати житлову субсидію, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з вимогами про визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

До початку відкритого судового засідання представник позивача надав письмову заяву у якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі, розгляд справи просили проводити без їх участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечували.

Ухвалою суду від 24 19 серпня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та відповідачеві визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно реєстру на відправлення поштової кореспонденції, відповідачу відправлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення, ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами.

Відповідно до ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до рекомендованих повідомлень поштового відправлення, копія позовної заяви з додатками та ухвала суду про відкриття провадження, а також листи про дати слухання справи, що були направлені ОСОБА_2 , повернуті до суду з відміткою «Вручено за довіреністю».

Враховуючи вимоги ст. 128 ЦПК України, ОСОБА_2 є таким, що належним чином повідомлений про слухання справи, та у наданий судом строк відзив на позов не подавав, заперечення щодо розгляду справи подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на що, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Суд, вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею Ѕ житлової квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про спадщину за законом, серія та номер НОМЕР_1 , видане 05.10.2018 року Дніпровською районною державною нотаріальною конторою, яке дісталось їй після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , видане виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 08.10.2007 року. Також встановлено, що інша половина житлової квартири належала покійній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла раніше батька позивачки, ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується довідкою з відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, виданою 12.07.2019 року, про наявність актового запису про смерть №03 громадянки ОСОБА_4 . Після смерті останньої ніхто із її родичів право власності на її частку квартири не оформлював та згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 2019 рік, співвласником даного житла значиться тільки ОСОБА_1 .

Разом з тим, судом встановлено, що згідно відомостей отриманих з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований у квартири АДРЕСА_1 .

Проте, як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідач за місцем свої реєстрації, починаючи з 2001 року не проживає, що підтверджується довідкою про склад сім?ї № 9779, виданою 12.07.2019 року, виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради відділом загально-організаційного забезпечення, про те, що ОСОБА_2 , дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, виданий 02.07.2019 року, комунальним закладом «Милосердя Слобожанської селищної ради» Дніпровського району Дніпропетровської області, про те що, ОСОБА_2 , не проживає по вищевказаній адресі з 2001 року та у квартирі відсутні будь які ознаки, які б вказували на проживання відповідача у житловій квартирі, про що свідчать і сусіди.

Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Частиною 1 ст. 156 ч. 1 ст. 165 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Це дружина наймача, їх діти і батьки, членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч.6 ст.29 ЦК України). Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК України). У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання ,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за №2 від 12 квітня 1985 року зазначено, що судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз`яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою».

ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрацію (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16).

Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).

Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, і тому вони підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачки на користь позивача повинно бути стягнено сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 386, 391, 393, 405 ЦК України, 263-268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Слобожанської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття його з реєстрації за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) суму судового збору у розмірі 768,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Бойко