Номер провадження 22-ц/804/1387/20
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року

м. Бахмут

справа № 219/13744/19

провадження № 22-ц/804/1387/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Корчистої О.І., Хейло Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 219/13744/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2020 року (суддя Фролова Н.М.), ухваленого в приміщенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 11 лютого 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послалась на те, що з 12 серпня 2016 року по 17 липня 2017 року вона працювала оглядачем вагонів 4 розряду виробничого підрозділу «Іловайське експлуатаційне вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідно постанови КМУ від 31 жовтня 2018 року № 938 Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» перейменоване в Акціонерне товариство «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року становить 21726,71 грн. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 17 332,30 грн.), що підтверджується довідкою, виданою за місцем роботи. Однак ця довідка не засвідчена печаткою відповідача, оскільки усі печатки із структурних підрозділів відповідача, що залишились на території, непідконтрольній органам державної влади України, були ним вилучені. Отримати від відповідача належним чином засвідчену довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року він не може. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (вул. Привокзальна м. Лиман Донецької області), куди вони були здані ним особисто в жовтні 2017 року. Добровільно сплатити заборгованість по заробітній платі відповідач відмовляється.

Просила суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 17 332,30 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період березень 2017 року липень 2017 року в сумі 20289 грн. 21 коп. Зобов`язано АТ «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період березень 2017 року липень 2017 року в сумі 20289 грн. 21 коп. утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в сумі 768 грн.40 коп. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Судове рішення мотивоване тим, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», позивач перебувала з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, при звільненні не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Відповідач надав докази, щодо виплати позивачу заробітної плати лише за першу половину березня 2017 року, а інших доказів на спростування тих обставин, що у спірний період часу позивач перебував з ним у трудових правовідносинах, за що їй мала бути нарахована та сплачена заробітна плата, не надано.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду відповідач АТ «Українська залізниця», посилається на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, а також на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 20 289,21 грн. та в частині стягнення судового збору в розмірі 768,40 грн.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Відповідно до ст.1 Закону України від 02 вересня 2014 року №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (надалі Закон №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Згідно до частини 3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону, а тому Закон № 1669 є спеціальним законом у спірних правовідносинах.

Крім того відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем розрахунки заробітної плати (табулеграми) за березень-липень 2017 року були виготовлені відповідачем у відповідності до ст. 110 КЗпП України, а тому він був обізнаний щодо розміру заробітної плати за спірний період, який належить до виплати позивачу. Зазначені документи мають сумнівне походження та створені в незаконний спосіб, оскільки відповідач їх не створював та не надавав позивачу. Зокрема табуляграми підписані керівником виробничого підрозділу «Іловайське експлуатаційне вагонне депо» Коваленком В.В. та головним бухгалтером ОСОБА_2 О ОСОБА_3 , які не є уповноваженими особами відповідача, оскільки були звільнені 17.07.2017 року, а довіреність видана на ім`я ОСОБА_4 для представництва інтересів відповідача припинена 04.05.2017 року. При цьому розрахунки заробітної плати (табулеграми) не містять у собі інформації про дату підписання посадовими особами цих документів, тому відсутні можливість встановити час їх створення.

Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні АТ «Укрзалізниця» господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі. Визнано, що терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно АТ «Укрзалізниця», що знаходиться на непідконтрольній території, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників.

У зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів АТ «Укрзалізниця», розташованих на непідконтрольній території, у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 0000286 за ознаками ст. 341 КК України.

У зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів АТ «Укрзалізниця», розташованих на непідконтрольній території, у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 0000286 за ознаками ст. 341 КК України.

У зв`язку з зазначеним відповідач фактично відсутній за фактичним місцем роботи позивача, що обумовлено поважними причинами, та не має об`єктивної можливості підтвердити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків.

Зазначає, що сам по собі факт звільнення позивача 17 липня 2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України « Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникові за виконану, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Зазначає, що у відповідача відсутня можливість надати докази, що відповідно до Наказу Державного комітету статистики № 489 від 05 грудня 2008 року «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», а саме N П-1 «Наказ про прийняття на роботу», N П-3 «Наказ про надання відпустки», N П-4 «Наказ про припинення трудового договору», N П-5 «Табель обліку використання робочого часу», N П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника», можуть вважатись належними та допустимими, оскільки вони залишились на непідконтрольній Українській владі території, тому підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт,визначених трудовим договором,а також здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат не має можливості.

Позивач не надав до робочої комісії регіональної філії «Донецька залізниця» згідно переліку всіх первинних документів для остаточного розрахунку, які пов`язані з оплатою заробітної плати та були створенні виробничим підрозділом «Іловайське експлуатаційне вагонне депо», тому рішення комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з позивачем, не приймалось.

Крім того зазначає, що суд першої інстанції провів невірний розрахунок при обрахуванні розміру заборгованості, оскільки від нарахованої заробітної плати за березень-липень 2017 року в сумі 21 726,71 ( без утримань податків та інших обов`язкових платежів) відняв отриману позивачем заробітну плату в сумі 1437,50 грн. (з утриманням податків та інших обов`язкових платежів), а потрібно було відняти нараховану позивачу заробітну плату за першу половину березня 2017 року в сумі 1807,76 грн. (без утримань податків та інших обов`язкових платежів).

Враховуючи те, що розмір судового збору пропорційно залежить від розміру задоволених позовних вимог, а судом не вірно обрахована заборгованість по заробітній платі за спірний період, тому і судовий збір обраховано невірно.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року №938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Згідно наказу №85/ос від 01 липня 2016 року, ОСОБА_1 з 01 липня 2016 року переведена оглядачем вагонів 4 розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Вуглегірськ 5 класу, про що зроблено відповідний запис № 14 в трудовій книжці серія НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-ІV та постанови Кабінету міністрів України від 25 червня 2014 року № 200, Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про що зроблено відповідний запис № 15 в трудовій книжці серія НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 15 квітня 2016 року № 303, наказ №1/ос від 10 серпня 2016 року Експлуатаційне вагонне депо Іловайськ державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ « Іловайськ експлуатаційне вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про що зроблено відповідний запис № 16 в трудовій книжці серія НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно наказу № 4190/ДН-ос від 10 липня 2017 року, ОСОБА_1 звільнена з роботи 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, що підтверджується записом № 17 в трудовій книжці серія НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 4190/ДН-ос від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 з 17 липня 2017 року звільнена з посади оглядач вагонів 4 розряду пункту технічного обслуговування вагонів Вуглегірськ 5 класу ВП «Іловайське експлуатаційне вагонне депо» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 22 днів відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано (а.с.10).

З розрахунків заробітної плати ВП ВЧДЕ Іловайськ СП «ДДЗП» філія «Дон.зал» ПАТ УЗ вбачається, що ОСОБА_1 за березень 2017 року всього нараховано 4551,12 грн., з яких оплата простоїв становить 907,51 грн. (8 днів/60годин), сума до виплати 3618,96 грн.; за квітень 2017 року всього нараховано 2341,86 грн., з яких оплата простоїв становить 2299,02 грн. (19 днів/152 години), сума до виплати 1862,21 грн.; за травень 2017 року всього нараховано 2449,71 грн., з яких оплата простоїв становить 2404,90 грн. (20 днів/159 годин), сума до виплати 1947,97 грн.; за червень 2017 року всього нараховано 2449,71 грн., з яких оплата простоїв становить 2404,90 грн. (20 днів/ 159 годин), сума до виплати 1947,97 грн.; за липень 2017 року всього нараховано 9934,31 грн. (до складу вищезазначеної суми також входять виплата одноразової грошової допомоги, компенсація за 22 дні відпустки), оплата простоїв становить 121,00 грн. (1 день/8годин), сума до виплати 7955,19 грн. (а.с.11,12,13,14).

З наданих Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області індивідуальних відомостей про застраховану особу (за формою ОК-5, ОК-7) вбачається, що за звітний 2017 рік регіональною філією «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 нараховано за вказаний рік 12022,32 грн., з яких: за січень 4676,99 грн., за лютий 4136,07 грн., за березень 4551,12 грн. (а.с.54-58).

Відповідно до довідки АТ «Українська залізниця» від 14 січня 2020 року №53/2, ОСОБА_1 за січень 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 4676,99 грн., сума до виплати 3719,07 грн.; за лютий 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 4136,07 грн., сума до виплати 3288,94 грн.; за березень 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 1807,76 грн., сума до виплати 1437,50 грн., в період часу з квітня по липень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалась (а.с.88).

Згідно відомості на виплату грошей за березень 2017 року №10, ОСОБА_1 отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року в розмірі 1437,50 грн. (а.с.90-91).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» підлягає задоволенню частково.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа виникла з трудових відносин та ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», позивач перебувала з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, при звільненні не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Відповідач надав докази, щодо виплати позивачу заробітної плати лише за першу половину березня 2017 року, а інших доказів на спростування тих обставин, що у спірний період часу позивач перебував з ним у трудових правовідносинах, за що їй мала бути нарахована та сплачена заробітна плата, не надано.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі не можливо з наступних підстав.

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

На підставі частини 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статтею 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було достовірно встановлено, що позивач та відповідач перебували в трудових відносинах.

Згідно наказу №85/ос від 01 липня 2016 року, ОСОБА_1 з 01 липня 2016 року переведена оглядачем вагонів 4 розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Вуглегірськ 5 класу, про що зроблено відповідний запис № 14 в трудовій книжці серія НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-ІV та постанови Кабінету міністрів України від 25 червня 2014 року № 200, Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про що зроблено відповідний запис № 15 в трудовій книжці серія НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 15 квітня 2016 року № 303, наказ №1/ос від 10 серпня 2016 року Експлуатаційне вагонне депо Іловайськ державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ « Іловайськ експлуатаційне вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про що зроблено відповідний запис № 16 в трудовій книжці серія НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно наказу № 4190/ДН-ос від 10 липня 2017 року, ОСОБА_1 звільнена з роботи 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, що підтверджується записом № 17 в трудовій книжці серія НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 4190/ДН-ос від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 з 17 липня 2017 року звільнена з посади оглядач вагонів 4 розряду пункту технічного обслуговування вагонів Вуглегірськ 5 класу ВП «Іловайське експлуатаційне вагонне депо» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 22 днів відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано (а.с.10).

З розрахунків заробітної плати ВП ВЧДЕ Іловайськ СП «ДДЗП» філія «Дон.зал» ПАТ УЗ вбачається, що ОСОБА_1 за березень 2017 року всього нараховано 4551,12 грн., з яких оплата простоїв становить 907,51 грн. (8 днів/60годин), сума до виплати 3618,96 грн.; за квітень 2017 року всього нараховано 2341,86 грн., з яких оплата простоїв становить 2299,02 грн. (19 днів/152 години), сума до виплати 1862,21 грн.; за травень 2017 року всього нараховано 2449,71 грн., з яких оплата простоїв становить 2404,90 грн. (20 днів/159 годин), сума до виплати 1947,97 грн.; за червень 2017 року всього нараховано 2449,71 грн., з яких оплата простоїв становить 2404,90 грн. (20 днів/ 159 годин), сума до виплати 1947,97 грн.; за липень 2017 року всього нараховано 9934,31 грн. (до складу вищезазначеної суми також входять виплата одноразової грошової допомоги, компенсація за 22 дні відпустки), оплата простоїв становить 121,00 грн. (1 день/8годин), сума до виплати 7955,19 грн. (а.с.11,12,13,14).

Розрахунок заробітної плати за липень 2017 року узгоджуються з наказом № 4190/ДН-ос від 10 липня 2017 року про припинення трудового договору, який був виданий В.о начальника дирекції залізничних перевезень В.О. Подлузським, тобто посадовою особою відповідача. Будь-які доводи щодо незаконності цього наказу відповідачем не наведені. Саме в цьому наказі, який виданий структурним підрозділом відповідача зазначена конкретна кількість днів невикористаної відпустки, а саме, 22 днів, на компенсацію яких має право позивач та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с.10).

Відповідно до норм статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

З наданих Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області індивідуальних відомостей про застраховану особу (за формою ОК-5, ОК-7) вбачається, що за звітний 2017 рік регіональною філією «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 нараховано за вказаний рік 12022,32 грн., з яких: за січень 4676,99 грн., за лютий 4136,07 грн., за березень 4551,12 грн. (а.с.54-58).

Відповідно до довідки АТ «Українська залізниця» від 14 січня 2020 року №53/2, ОСОБА_1 за січень 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 4676,99 грн., сума до виплати 3719,07 грн.; за лютий 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 4136,07 грн., сума до виплати 3288,94 грн.; за березень 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 1807,76 грн., сума до виплати 1437,50 грн., в період часу з квітня по липень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалась (а.с.88).

Згідно відомості на виплату грошей за березень 2017 року №10, ОСОБА_1 отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року в розмірі 1437,50 грн. (а.с.90-91).

Інших належних та допустимих доказів на спростування наданих позивачем доказів та на відсутність заборгованості перед позивачем, відповідачем до суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач, в порушення вимог статті 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості з урахуванням компенсації за 22 дні відпустки та вихідної допомоги, а також врахував виплату позивачу частини заробітної плата за березень 2017 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати за березень - липень 2017 року, копії наказу, трудової книжки. Зазначені розрахунки та докази нічим не спростовані.

При цьому посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати є необґрунтованими, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, відповідно до якої, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» саме на роботодавця покладено обов`язок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Позивачем в підтвердження не виплаченої заробітної плати за період з березня по липень 2017 року надані копії розрахунку заробітної плати (табулеграми), в яких зазначені нараховані суми щомісячно та наказ (розпорядження) про припинення трудового договору №4190/ДН-ос від 10 липня 2017 року.

Оскаржуючи судове рішення, відповідач не надав доказів на спростування наданих позивачем документів та на відсутність заборгованості перед позивачем.

За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання на те, що відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, а тому відсутні підстави для виплати заробітної плати, не можуть бути прийнятими до уваги, так як спростовуються встановленими обставинами. Підприємство працювало в умовах АТО і до 2017 року повинно було передбачити всі можливі обставини, які б перешкодили подальшій діяльності структурних підрозділів, задля чого повинно було приймати всі заходи для того, щоб мати на території України всі первинні бухгалтерські документи для оплати праці працівників.

З матеріалів справи, а саме із наданих позивачем розрахунків заробітної плати (табулеграм) вбачається, що починаючи з березня 2017 року по день звільнення позивачу нараховувалась оплата саме за простої.

При цьому правильно зазначив суд першої інстанції ,що відповідачем не заперечувався факт простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції.

Зокрема матеріалами справи встановлено, що дані в табуляграмі за березень 2017 року, виданої ВП ВЧДЕ Іловайськ СП «ДДЗП» філія «Дон.зал» ПАТ «Українська залізниця», а саме дані щодо нарахованої ОСОБА_1 суми заробітної плати, співпадає з відомостями Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 15 січня 2020 року в частині суми заробітку. (а.с.54-58).

Більше того, заробітна плата, нарахована ОСОБА_1 за березень 2017 року у розмірі 4551,12 грн., до якої входить як оплата почасової роботи у загальному порядку, так і оплата за час простою у березні 2017 року у повній мірі співпадає з відомостями Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині суми заробітку для нарахування пенсії за березень 2017 року, де зазначено, що це нарахування за 31 трудовий день.

Індивідуальні відомості про застраховану особу підтверджують припинення нарахування заробітної плати з березня 2017 року, однак не спростовують той факт, що з березня 2017 року по день звільнення позивач виконував свої трудові обов`язки.

Доводи апеляційної скарги, що у відповідача відсутні табелі обліку робочого часу позивача, а тому відступні підстави для нарахування заробітної плати, є безпідставними. Відповідно до Наказу Держкомстату від 05 грудня 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» табель обліку використання робочого часу це одна з типових форм первинної облікової документації підприємств, установ, організацій.

Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці

Зокрема, типова форма N П-5 «Табель обліку використання робочого часу» надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.

Отже, цей первинний документ повинен бути оформлений відповідачем.

Незалежно від виниклої ситуації відповідач мав можливість вирішити питання оперативно щодо звільнення працівників, однак вирішив це питання лише в липні 2017 року. Доказів того, що для вирішення питання про видання наказу про звільнення працівників існувала непереборна сила не надано.

Доводи відповідача, що відсутність первинної документації унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються з огляду на те, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що надані позивачем розрахунки заробітної плати не є допустимим доказом, оскільки їх оформлення не відповідає чинному законодавству, слід зазначити наступне.

Надані позивачем розрахунки заробітної плати (табулеграми) були видані позивачу під час перебування у трудових відносинах з відповідачем та містять відомості, які можуть бути відомі тільки роботодавцю у зв`язку із оформленням позивача на роботу (ідентифікаційний код, посаду працівника, кількість відпрацьованих годин та невикористаних днів відпустки).

В табулеграмах зазначено посади осіб, якими вони підписані, а саме керівником експлуатаційного вагонного депо м. Іловайськ Коваленко В.В ОСОБА_3 та головним бухгалтером ОСОБА_5 , тобто посадовими особами виробничого підрозділу, в якому працювала та з якого була звільнена позивач.

Посилаючись на те, що зазначені документи підписані не уповноваженими особами, відповідач надав суду докази про те, що особи, від імені яких підписані розрахунки заробітної плати звільнені з роботи 17 липня 2017 року та займали на підприємстві відповідача зазначені в табулеграмах посади, а отже могли підписувати документи надані позивачем до 17 липня 2017 року. Крім того додані до апеляційної скарги копії довіреності від 01 листопада 2016 року та копія витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей підтверджують припинення дії довіреності від 01 листопада 2016 року на представництво відповідача ОСОБА_4 у відносинах з третіми особами, а не припинення трудових відносин між ними.

Крім того надані відповідачем довідки підтверджують припинення нарахування заробітної плати з березня 2017 року, однак не спростовують той факт, що з березня 2017 року по день звільнення позивач виконувала свої трудові обов`язки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав належної оцінки Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, яким підтверджується настання для відповідача з 20 березня 2017 року обставин непереборної сили, що є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, є необґрунтованими.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділами «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.

Втрата контролю і доступу ПАТ «Укрзалізниця», регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 область місто Донецьк вул. Артема, 68 та Луганська область місто Луганськ вул. Кірова, 44, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ «Укрзалізниця», регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (стаття 10).

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (стаття 113 КЗпП), компенсація за невикористану відпустку (стаття 83 КЗпП України), вихідна допомога при звільненні (статті 44 КЗпП України) не є відповідальністю за порушення строків виплати належних працівнику при звільненні сум.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України.

Жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.

Однак є обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції провів невірний розрахунок при обрахуванні розміру заборгованості, оскільки від нарахованої заробітної плати за березень-липень 2017 року в сумі 21 726,71 ( без утримань податків та інших обов`язкових платежів) відняв отриману позивачем заробітну плату в сумі 1437,50 грн. (з утриманням податків та інших обов`язкових платежів), а потрібно було відняти нараховану позивачу заробітну плату за першу половину березня 2017 року в сумі 1807,76 грн. (без утримань податків та інших обов`язкових платежів).

Із довідки про доходи №53/2 від 14 січня 2020 року та копії відомості про виплату грошей № 10 за березень 2017 року вбачається, що позивачу за першу половину березня 2017 року нарахована заробітна плата у розмірі 1807,76 грн. та виплачено 1437,50 грн., про що свідчить особистий підпис позивача у зазначеній відомості (а.с.88,90-91).

Зазначені виплати були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру заборгованості по заробітній платі, яка підлягає стягненню на корись позивача, однак при її розрахунку суд першої інстанції взяв до уваги розмір фактично виплаченої заробітної плати в розмірі 1437,50 грн., замість нарахованої за березень 2017 року у розмірі 1807,76 грн.

Враховуючи вищезазначене розмір заборгованості заробітної плати за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, складає 19 918,95 грн. (без утримань податків та інших обов`язкових платежів) (21 726 грн. 1807,76 грн.).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно вирішив позов по суті, але при визначенні суми заборгованості заробітної плати допустив неправильність розрахунків, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну рішення в частині розміру заборгованості по заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року та в частині розподілу судових витрат. В іншій частині рішення залишити без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Від сплати судового збору з цих позовних вимог позивач звільнена на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції змінюю рішення, а позивач від сплати судового збору звільнена на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у розмірі 704,47 грн. пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, покладаються на відповідача. Судові витрати у розмірі 95,90 грн., понесені Акціонерним товариством «Українська залізниця» у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір у розмірі 704,47 грн. у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, а відповідачу за рахунок держави підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 95,90 грн., з відповідача на користь держави підлягає стягненню різниця у компенсації судових витрат у сумі 608,57 грн. (704,47 грн. 95,90 грн.)

Керуючись ст.ст.7, 19, 369, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2020 року в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року та в частині судового збору, змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 19 918 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімнадцять) гривень 95 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця на користь держави різницю у компенсації витрат по сплаті судового збору у розмірі 608 (шістсот вісім) гривень 57 копійок

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.І. Корчиста

Я.В. Хейло