Справа № 357/2820/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 грудня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини вартості автомобіля придбаного в період шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини вартості автомобіля придбаного в період шлюбу, мотивуючи тим, що з відповідачкою по справі ОСОБА_2 вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.07.2010 року. Від цього шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час сім`я їх розпалась, подружні відносини та ведення спільного господарства вони припинили з 07.11.2019 року. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 13.03.2020 року їх шлюб розірвано.

В період шлюбу ними було за спільні кошти придбано автомобіль, щодо розподілу якого досягти згоди ними не вдалось.

Так, в 2018 році вони придбали автомобіль HYUNDAI SONATA, кузов НОМЕР_1 , 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 (відповідачки) двічі - 14.07.2018 року в ТСЦ № 8043 (04043 м. Київ, проспект С. Бандери, 26) та перереєстровано 02.08.2018 року в ТСЦ № 3242 (м. Біла Церква, вул. Сухоярська, 18-А). Вартість автомобіля на день його придбання становила 320 000 тис. грн. (триста двадцять тисяч).

Згідно довідки судового експерта Петрушанко В.Ф. від 03.02.2020 року вих. № 1 вартість аналогічного автомобіля з врахуванням зносу при курсі НБУ 25.03 грн. за долар США складає 260 060 тис. грн., (двісті шістдесят тисяч шістдесят гривень).

З цього майна він має право на половину, тобто - на суму 130030 тис. грн. (сто тридцять тисяч тридцять гривень).

Оскільки, після припинення сімейних відносин між ними став виникати спір з приводу порядку розподілу спільного автомобіля, відповідачка ОСОБА_2 не дочекавшись розірвання шлюбу, 07.12.2019 року без його відома і згоди уклала в ТСЦ 3242 договір купівлі-продажу спірного автомобіля, після формальної реєстрації автомобіля на нового власника, д.н.з. автомобіля НОМЕР_3 . Про це йому стало відомо з відкритих Інтернет-джерел.

Однак, вона і надалі продовжує користуватись цим автомобілем, що дає йому всі підстави для висновку, що зроблено це з метою приховування автомобіля від розподілу.

Домовленості про порядок поділу майна у них немає, шлюбний договір не укладався.

На його пропозицію добровільно поділити вказане майно, відповідачка не погодилася, автомобілем користується сама, формально перереєструвавши його на іншу особу.

Оскільки автомобіль є неподільною річчю, а відповідачка фактично позбавила його права користуватися і розпоряджатися ним вважає, що за ним має бути визнано право власності з виплатою йому 1/2 частини його вартості.

Але з врахуванням вказаних вище обставин (перереєстрація автомобіля на третю особу без його відома та згоди) він вважає найбільш ефективним і правильним способом захисту своїх прав співвласника спірного автомобіля при його розподілі є стягнення з відповідачки половини його ринкової вартості.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007р. «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховуються при поділі.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 130 030 тис. грн., (сто тридцять тисяч тридцять гривень) 1/2 вартості автомобіля HYUNDAI SONATA, кузов НОМЕР_1 , 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 (відповідачки) двічі - 14.07.2018 року в ТСЦ № 8043 (04043 м. Київ, проспект С.Бандери,26) та перереєстровано 02.08.2018 року в ТСЦ № 3242 (м. Біла Церква, вул. Сухоярська, 18-А) в період шлюбу та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі ( а. с. 1-3 ).

Ухвалою судді від 06 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 22-23 ).

28 травня 2020 року за вх. № 20000 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила суд у позовних вимогах позивачу відмовити повністю, мотивуючи тим, що за період існування їхнього шлюбу на неї було зареєстровано три автомобілі, які в подальшому продавались (передавались, перереєстровувались) у власність іншим особам, а саме: 1) автомобіль CHEVROLE Aveo перебував у власності з 30.06.2015 по вересень 2018; 2) автомобіль CHEVROLE Lacetti перебував у власності з 07.09.2016 по 07.06.2018; ) автомобіль Hyundai Sonata перебував у власності з 14.07.2018 по 07.12.2019. Всі зазначені автомобілі вони продавали разом, в тому числі за усною згодою її чоловіка ОСОБА_1 . Жоден пакет документів з продажу зазначених автомобілів не містить письмової згоди ОСОБА_1 .

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в рішенні від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження якого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди.

Позивач звернувся до суду про стягнення відповідної грошової компенсації з продажу спільного автомобіля Hyundai Sonata. З яких причин продаж саме цього автомобіля відрізняється від попередніх інших, та відсутність саме письмової його згоди в позовній заяві позивач жодним чином не обґрунтовує.

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Зазначений автомобіль дійсно було продано 07.12.2019 ними спільно за період існування шлюбу в інтересах та на потреби сім`ї. Саме позивач був ініціатором продажу автомобіля, оскільки він неодноразово переглядав різні авто на сайті Авторіа, дізнавався про різні продажі, в тому числі у знайомих, та просив її також дізнаватись у знайомих про подібні продажі.

Кошти, які були отримано від продажу ними було розділено порівну. Нею кошти витрачались виключно на потреби сім`ї.

В свою чергу, позивач витрачав отримані кошти виключно на себе особисто: частину коштів витратив на відпочинок за кордоном з друзями на час відпустки в період кінець лютого початок березня 2020 року, алкогольні напої, особисті речі, та не брав участі у забезпеченні дитини та родини в цілому ( а. с. 36-41 ).

03 червня 2020 року за вх. № 20866 судом отримано від позивача відповідь на відзив, в якому останній просив позовну заяву задовольнити та зазначав про наступне.

Не погоджується з даним твердженням відповідачки, оскільки при продажі автомобілів Chevrolet Aveo, Chevrolet Lacetti, він особисто був присутній при їх продажі, та працівниками сервісного центру перевірялись його паспортні дані на предмет того чи він перебуває в подружніх відносинах з відповідачкою.

При продажі автомобіля HYUNDAI SONATA який укладався 07.12.2019 р. в сервісному центрі 3242 він не був присутній, будь якої згоди на продаж (формальний продаж) автомобіля він не надавав, в тому числі усної, оскільки вони з відповідачкою по справі не проживали однією сім`ю і відповідачка діяла виключно у власних інтересах.

Вищевказаний договір купівлі продаж автомобіля HYUNDAI SONATA має формальний характер, оскільки відповідачка і надалі користується транспортним засобом, даний правочин здійснений з метою приховання автомобіля від поділу.

Факт користування відповідачкою по справі автомобілем HYUNDAI SONATA, підтверджується відповіддю Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області № 170 зі від 29.05.2020 року, із змісту якої вбачається, що 27.02.2020 року надійшло повідомлення зі служби «102» від ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що 27.02.2020 року о 18 год 12 хв за адресою: м. Біла Церква, вул. Щорса сталося ДТП за участо автомобіля HYUNDAI SONATA, д.н.з. НОМЕР_3 .

Категорично заперечує будь-яке отримання коштів від відповідачки за продаж автомобіля HYUNDAI SONATA.

Так, дійсно в період часу з 02.03.2020 р. по 09.03.2020 року, він перебував на відпочинку за кордоном, а саме в м. Шарм-эш-Шейх, Єгипет, на даний відпочинок ним витрачено 11300 грн., дані кошти на відпочинок він отримав за місцем своєї роботи, а саме Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради, що підтверджується довідкою № 35, виданою Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради від 28 травня 2020 року де за період роботи лютий 2020 року його заробітна плата склала 27099,27 (двадцять сім тисяч дев`яносто дев`ять гривень 27 копійок).

Підсумовуючи вище викладене, на відпочинок за кордоном ним витрачено власні кошти, отриманні за місцем роботи, будь-яких коштів за продаж (формальний продаж) автомобіля HYUNDAI SONATA, він від відповідачки не отримував ( а. с. 79-82 ).

11 червня 2020 року за вх. № 21663 судом отримано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву з боку відповідача ( а. с. 100-104 ).

Ухвалою суду від 06 липня 2020 року по даній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу ( а. с. 140-142 ).

Ухвалою суду від 27.11.2020 року відновлено провадження у вказаній справі та судове засідання у справі призначено на 28 грудня 2020 року ( а. с. 159-160 ).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в них, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_3 , кожний окремо, в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та просили суд відмовити позивачу в задоволенні вимог в повному обсязі.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.07.2010 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним Свідоцтвом про шлюб ( а. с. 4 ).

Оскільки шлюбні відносини між подружжями були припинені з 07.11.2019 року, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.03.2020 року шлюб було розірвано, про що не спростовано сторонами в судовому засіданні.

Встановлено, що в період шлюбу подружжя за спільні кошти придбало автомобіль HYUNDAI SONATA, кузов НОМЕР_1 , 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , який був зареєстрований на ім`я відповідача ОСОБА_2 ( а. с. 93-94 ), що не було спростовано, а навпаки підтверджено в судовому засіданні з боку відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вартість автомобіля на день його придбання становила 320 000 грн., що підтверджується повідомленням про суттєві зміни, роздруковані з Єдиного державного реєстру декларацій ( а. с. 91-92 ).

Відповідач ОСОБА_2 звертаюсь до суду з відзивом на позов зазначала, що вона здійснила відчуження спірного автомобіля згідно договору купівлі-продажу за 40 000 гривень, зазначене підтвердила і в судовому засіданні під час розгляду справи.

Тобто, зазначена ціна транспортного засобу в розмірі 40 000 гривень була визначена за домовленістю сторін.

Звертаючись до суду з вказаною позовною заявою, позивач ОСОБА_1 вважає, що відповідач повинна йому відшкодувати 1/2 частини вартості автомобіля придбаного в період шлюбу, який був проданий відповідачкою самостійно, ціна продажу якого занижена та не відповідає ринкової його вартості.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16.

Також, зазначена правова позиція підтримана і Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 444/848/16-ц, провадження № 61-33882св18.

В зазначеній постанові Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд не врахував зазначені вимоги закону й те, що спірний автомобіль був відчужений ОСОБА_2 без згоди іншого співвласника, подружжя - ОСОБА_1, у зв`язку з чим остання має право на відшкодування їй 1/2 частки його вартості.

Аналогічна правова позиція міститься і в постанові КЦС ВС від 05.04.2019 № 645/4711/15-ц (61-40897св18).

Як зазначено вище, відповідачем ОСОБА_2 підтверджено в судовому засіданні, що спірний автомобіль був дійсно придбаний в період шлюбу за спільні кошти подружжя, який в подальшому нею був проданий.

В судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль був відчужений відповідачем в той період, коли подружжя фактично припинило шлюбні стосунки та без згоди позивача.

Жодного належного доказу в зворотному відповідачем не було надано суду.

Посилання відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні, що позивач отримав половину частки грошових коштів від продажу автомобіля не заслуговують на увагу, оскільки жодного належного та допустимого доказу з боку відповідача не надано.

До того ж, на прохання суду надати такі докази, відповідач пояснила, що таких доказів в неї не має.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року у справі № 758/6805/17, провадження № 61-19306св18.

Згідно Висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 19904/20-54 від 17.11.2020 року, ринкова вартість автомобіля HYUNDAI SONATA, кузов НОМЕР_1 , 2010 року випуску на дату звернення позивача до суду ( 16.03.2020 року ) складала 238 980 гривень ( а. с. 151-155 ).

Таким чином, суд дійшов до висновків, що спірний автомобіль HYUNDAI SONATA, кузов НОМЕР_1 , 2010 року випуску придбано за час шлюбу та за спільні грошові кошти продано відповідачем, ринкова вартість якого складає 238 980 грн., без згоди позивача, тому останній має право на відшкодування йому 1/2 частки його вартості у розмірі 119 490 гривень ( 238 980 грн. ринкова вартість 1/2 частка його вартості ).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Оскільки, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати понесенні останнім при зверненні до суду враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 57, 60, 61, 69 СК України, ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-83, 89, 109, 133, 141, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, Пленумом Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» № 16 від 12.06.1998р., Пленумом Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини вартості автомобіля придбаного в період шлюбу, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля придбаного в період шлюбу у розмірі 119 490 гривень та судові витрати в розмірі 1 194,90 гривень, загалом 120 684,90 гривень ( сто двадцять тисяч шістсот вісімдесят чотири гривні дев`яносто копійок ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 );

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ).

Повне судове рішення складено 30 грудня 2020 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов