ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Херсон

єдиний унікальний номер справи 766/13504/19

номер провадження 22-ц/819/1176/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя (суддя-доповідач) Л.В.Базіль,

суддів: В.О.Бездрабко,

Л.А.Приходько,

секретар І.О.Давиденко,

за участі представника позивача, адвоката Петряєва В.В., представника відповідача, адвоката Іванова С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 квітня 2020 року, ухваленого у складі судді Ус О.В., зі складенням повного тексту рішення 29 квітня 2020 року у цивільній справі № 766/13504/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 та виселити його з будинку.

Позов мотивовано тим, що з 24 червня 1989 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 квітня 2019 року, яке набрало законної сили 11 травня 2019 року , шлюб між ними розірвано.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 грудня 2006 року вона успадкувала житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні від 17.06.2019 року №64 у будинку зареєстровані та проживають вона та діти ОСОБА_3 , 1990 року народження, ОСОБА_4 , 1993 року народження, онуки ОСОБА_5 , 2014 року народження, ОСОБА_6 , 2015 року народження та відповідач ОСОБА_2 . Водночас, відповідач є власником квартири АДРЕСА_3 .

Відповідач був зареєстрований та проживав у будинку на тій підставі, що він був її чоловіком, однак з відповідачем розірвано сімейні відношення, і він не є членом її сім`ї, але продовжує проживати у даному будинку та користуватися її власністю. Будь-яких усних чи письмових домовленостей у неї з відповідачем щодо проживання у будинку не існує, відповідач зайняв найбільшу кімнату, яку закриває на ключ, внаслідок чого створює перешкоди у користуванні їй своїм майном. При цьому, відповідач принижує її, піднімає на неї та доньку руку, погрожує, розмовляє нецензурною лексикою, влаштовує сварки у присутності онуків, здійснює психологічний тиск. На прохання покинути житло не реагує, навмисно не переїжджає у свою нерухомість.

Посилаючись на ст.317,319 ЦК України, ст.116,150,157 ЖК УРСР, позивач просила суд виселити відповідача із належного їй на праві власності житлового будинку.

04 грудня 2019 року протокольною ухвалою суд залучив до участі в справі в якості третіх осіб повнолітніх зареєстрованих у спірному житловому приміщені осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24 квітня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 зберігає право користування спірним житловим приміщенням і після припинення сімейних відносин з ОСОБА_1 як то, передбачено ч.4 ст.156 ЖК УРСР, та оскільки достатніх і законних підстав для виселення відповідача на підставі статті 116 ЖК УРСР не встановлено, у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду позивач, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 квітня 2020 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відхилив та не взяв до уваги надані нею докази, які підтверджують, що відповідач систематично порушує правила співжиття з позивачем. Зазначає, що оскільки відповідач спільним побутом із нею не пов`язаний, членом її сім`ї не є, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України.

Відзив представник відповідача, адвокат Іванов С.С. на апеляційну скаргу мотивував невідповідністю змісту доводів апеляційної скарги підставам скасування судового рішення, тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які підтримали кожен свої доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1989 року, який за рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04.04.2019 року розірвано.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В даному будинку зареєстровані та фактично проживають позивач, ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та її малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Крім того, у будинку зареєстрована, але фактично не проживає ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 зареєстровані в будинку та проживають з 24.12.1993 року.

В матеріалах справи наявні заява ОСОБА_1 від 08.10.2019 року до органів місцевого самоврядування та заява від 03.10.2019 року до відділу поліції про вжиття заходів щодо запобігання домашньому насильству.

Із листів голови Дніпровської районної ради у місті Херсоні від 22.10.2019 року № С-614 та в.о.заступника Херсонської міської ради від 29.10.2019 року № С-6457 вбачається, що ОСОБА_8 попереджений про відповідальність за здійснення насильницьких дій в родині.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 157 ЖК УРСР членів сім`ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених ст. 116 ЖК УРСР

Так, частиною 1 статті 116 ЖК УРСР визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», із змінами, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України під заходами запобігання і громадського впливу маються на увазі, зокрема, попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, товариськими судами.

Посилаючись на викладене, суд правильно вважав, що події описані в заявах ОСОБА_1 , та встановлені органом місцевого самоврядування обставин наявності конфлікту між сторонами є лише припущенням наявності домашнього насильства, а не встановленим фактом, а попередження про які зазначено у листах є попередженнями про можливу відповідальність, а не заходом застосованим уповноваженим органом при розгляді справи про домашнє насильство, тому не можуть бути достатніми доказами, які б вказували на наявність підстав для виселення відповідача на підставі ст.116 ЖК УРСР.

Таким чином, під час розгляду справи суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 12,80,81,89 ЦПК України правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду, містять посилання на факти та обставини, які були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, який надав їм належну правову оцінку.

З огляду на викладене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.367,374,375 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В.Базіль

Судді В.О.Бездрабко

Л.А.Приходько

Повний текст постанови складений 03 листопада 2020 року

Головуючий Л.В.Базіль