Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1564/20
Провадження № 2/376/938/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2020 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді: Коваленка О.М.,

при секретарі: Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди від злочину,

В С Т А Н О В И В:

21.07.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Сквирського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди від злочину.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 20.10.2017 року близько 21 години ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ - 2106 державний номер - НОМЕР_1 , рухався проїздною частиною по вулиці Максима Рильського в м. Сквира в напрямку від вул. Незалежності в своїй смузі руху. В момент наближення до перехрестя вулиць Максима Рильського та Слобідської ОСОБА_2 в порушення вимог п.2.3 «б» ПДР України, згідно з якими для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», проявив неуважність внаслідок чого допустив наїзд на позивача як велосипедиста, коли він перетинав проїздну частину на велосипеді, внаслідок чого позивач отримав тілесні ушкодження.

Отримані ОСОБА_1 тілесні ушкодження в наслідок ДТП полягали у закритому переломі лівої стегнової кістки в середній третині та перелом шийки правої стегнової кістки, які згідно Висновку експерта № 98 від 20.12.2017 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості та викликали розлад здоров`я більше 21 дня.

Крім того, позивач вказує, що після отримання тілесних ушкоджень в результаті ДТП де позивач проходив як потерпілий, він проходив довгострокове лікування в Сквирській ЦРЛ, та витратив на своє лікування, як офіційно так і не офіційно 20 000 гривень.

Своїми діями ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 статті 286 КК України та вироком Сквирського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року по справі № 376/2543/19 ОСОБА_2 визнано винним.

Матеріальну шкоду відповідачем позивачу не відшкодовано.

Тому, на підставі вищевикладеного позивач ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд:

Стягнути з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 20 000 (двадцять тисяч) грн. майнових збитків від вчиненого кримінального правопорушення..

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 38).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надсилав, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.29, 36).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, вважає за можливе розглянути справу на підставі вимог ст. 223 ЦПК України у відсутність не`явившихся учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідач 20.10.2017 року близько 21 години ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ - 2106 державний номер - НОМЕР_1 , рухався проїздною частиною по вулиці Максима Рильського в м. Сквира в напрямку від вул. Незалежності в своїй смузі руху. В момент наближення до перехрестя вулиць Максима Рильського та Слобідської ОСОБА_2 в порушення вимог п.2.3 «б» ПДР України, згідно з якими для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», проявив неуважність внаслідок чого допустив наїзд на позивача як велосипедиста, коли він перетинав проїздну частину на велосипеді, внаслідок чого позивач отримав тілесні ушкодження, що підтверджується копією вироку Сквирського районного суду Київської області від 26.03.2020 року (а.с.6-10).

Отримані ОСОБА_1 тілесні ушкодження в наслідок ДТП полягали у закритому переломі лівої стегнової кістки в середній третині та перелом шийки правої стегнової кістки, які згідно Висновку експерта № 98 від 20.12.2017 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості та викликали розлад здоров`я більше 21 дня, що підтверджується копією вироку Сквирського районного суду Київської області від 26.03.2020 року (а.с.6-10). .

Крім того, позивач вказує, що після отримання тілесних ушкоджень в результаті ДТП де позивач проходив як потерпілий, він проходив довгострокове лікування в Сквирській ЦРЛ, та витратив на своє лікування, як офіційно так і не офіційно 20 000 гривень.

Своїми діями ОСОБА_2 скоїв кримінальна правопорушення передбачене ч. 1 статті 286 КК України та вироком Сквирського районного суду Київської області від 26 березня 2020 року по справі № 376/2543/19 ОСОБА_2 визнано винним.

ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 має відшкодувати йому 20 000 грн. завданої в результаті ДТП шкоди, однак до матеріалів справи додає чеки та квитанції, які підтверджують витрати позивача на лікування лише на суму 9 389,43 грн. (а.с.13-20).

Суд дослідивши матеріали справи, а саме надані позивачем квитанції та чеки, приходить до наступного висновку, враховуючи, що внаслідок винуватих дій відповідача, в результаті ДТП завдана матеріальна шкода позивачу ОСОБА_1 , відповідач для повного відшкодування завданої ним шкоди зобов`язаний сплатити позивачу суму, лише ту що знайшла своє підтвердження в матеріалах справи, а саме 9 389,43 грн., що відповідає вимогам ст. ст. 12,81ЦПК України.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - розглядаючи позов про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 6 вищезазначеної Постанови особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України в постанові від 20 січня 2016 року в справі №6-2808цс15 дійшов до висновку, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, враховуючи характер правопорушення, ступінь вини особи, яка завдала матеріальної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, оскільки останнім надано доказів на затрати на лікування на суму 9 389,43 грн., а тому це сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в інший частині позовних вимог суд відмовляє в задоволенні, оскільки позивачем не надано жодних належних, достовірних, достатніх доказів, що не відповідає вимогам ст. ст. 76 81 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2, 4, 12,13,76 - 82, 223,247,258,259,263 265,351,352,354 ЦПК України, ст. ст. 22,1166, 1187 ЦК України, п. п. 4,6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди від злочину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 9389 (дев`ять тисяч триста вісімдесят дев`ять) грн.43 коп. майнових збитків від вчиненого кримінального правопорушення.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко