Провадження №2/760/1649/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омелько Г.Т.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідачки: ОСОБА_3 ;

представника відповідачів: ОСОБА_4 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Реєстраційна служба ГУ юстиції в м. Києві про виділ в натурі частини земельної ділянки, житлового будинку, визнання права приватної власності, виділ в окреме домоволодіння, зобов`язання вчинити дії, усунення перешкод у користуванні власністю, виділ у користування самочинної будови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів та з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд:

виділити ОСОБА_1 в натурі частину земельної ділянки та визнати право власності на цю частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , в розмірі 48/100 частин (ідеальна доля), розміром 289 (двісті вісімдесят дев`ять) кв. м. Припинити на виділену ділянку сумісну часткову власність;

виділити в натурі з сумісної часткової власності на користь ОСОБА_1 частину будинку по АДРЕСА_1 , розміром 37,7 м. кв., або 41/100 частин, яка складається з кімнати розміром 8,0 м. кв., кімнати розміром 21,1 м. кв., кімнати розміром 8,6 м. кв. (всі кімнати 1-го поверху).. Припинити на виділене майно будинку, сумісну часткову власність; дозволити фізичне відокремлення виділеного майна будинку від майна відповідачів;

зобов`язати 3-ю особу - реєстраційну службу головного управління юстиції в м. Києві зареєструвати право власності на виділене в натурі майно будинку і земельної ділянки, в АДРЕСА_1 , на ім`я - ОСОБА_1 ;

стягнути з відповідачів солідарно, на користь позивачки 14, 677 грн. за недостачу площі будинку до ідеальної долі в спадщині, в розмірі 6,8 м. кв., або 7,3/100 частин;

зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні виділеним майном. Демонтувати побудований ними паркан, між частинами земельної ділянки, для вільного доступу до прибудови літери «А»;

покласти на відповідачів обов`язок, надати ключі від приміщення, неузаконеної прибудови літера «А», для проведення робіт відокремлення і використання майна виділеного судом;

вирішити питання стосовно розподілення судових витрат по справі;

стягнути з відповідачів витрати позивача на оплату судової експертизи в сумі 9,268 грн.;

виділити в користування позивачці не оформлену належним чином в органах влади, не оцінену і не поділену експертом з підстав зазначених у висновку неузаконену прибудову літери «А», площею 31,6 м. кв., в складі 5-й приміщень 13,5 + 4,2 + 10,2 + 2,3 +1,4 = 31,6 м. кв.

В обґрунтування позову вказує, що 14.02.2008 ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіла на користь позивачки 48/100 частини приватного будинку і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , інші 52/100 частини майна, 15.11.2002 подаровані відповідачам. Договором дарування визначена, дробова частка земельної ділянки подарованої відповідачам, однак не визначено де перебуває дарунок в загальному масиві та не визначено, які приміщення подаровані відповідачам.

Позивачка посилається на те, що за заповітом отримала частину земельної ділянки і житлового будинку 48/100 часток.

Вказує, що квартира-кімната № 1 (літера «А») розташована на 1-у поверсі будівлі, має самостійний вхід. До неї входять приміщення: тамбур 2,7 м. кв.; сходова клітина 9,2 м. кв. нежитлова кімната 21,1 м. кв.; житлова кімната 8,5 м. кв.; кухня 7,5 м. кв.; ванна 1,8 м. кв.; вбиральня 0,8 м. кв. Загальна площа квартири-кімнати №1 складає 51,6 м. кв., а житлова 29.6 м. кв. Під літерою «А» також значиться мансарда (2-й поверх) до якої належить: коридор 13,4 м. кв.; жила кімната 11,0 м. кв.; жила кімната 11,2 м. кв.

Зазначає, що загальна площа мансарди 35,6 м. кв., а житлова 22,2 м. кв. Мансарда розташована над квартирою-кімнатою АДРЕСА_2 . Ці приміщення з`єднуються між собою сходовою клітиною через кімнату, з площею 9,2 м. кв. (в якої перебуває стаціонарна дробина - східці). Загальна площа приміщень розташованих на 1-у і 2-у поверхах квартири-кімнати № 1 - 87,2 м. кв., а житлова 51,9 м. кв. В цих приміщеннях існує 10 кімнат різного призначення.

У позові вказує, що квартира-кімната № НОМЕР_1 розташована в тильній частині квартири-кімнати № 1, примикає до неї глухою стіною, має окремий самостійний вихід до земельної ділянки. Вона зазначена в технічній документації літерою «А», у висновку експерта «А1» і представляє одноповерхову кам`яну прибудову, яка складається з: тамбуру 1,4 м. кв.; кухні 10,2 м. кв.; санвузла 2.3 м. кв.; жилої кімнати 8.0 м. кв.; коридору 4,2 м. кв.; жилої кімнати 13,5 м. кв.

Просить врахувати, що 05.03.2004 розпорядженням Солом`янської РДА в м. Києві № 257 надано дозвіл на повне введення в експлуатацію квартири-кімнати № НОМЕР_1 , але розпорядження не реалізоване з підстав незгоди відповідачки ОСОБА_3 у введенні в експлуатацію квартири-кімнати № НОМЕР_1 та її реєстрації.

Зазначає, що після набуття права власності на успадковане майно, діями відповідачів позбавлена можливості цим майном володіти, користуватись і розпоряджатись.

З огляду на викладене просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Бобровника О.В. від 22.07.2015 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 18.05.2016 у справі призначено будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (КНІСЕ).

Представником Реєстраційної служби ГУ юстиції в м. Києві подано на адресу суду пояснення, зі змісту яких вбачається, що оскільки дії посадових осіб Управління державної реєстрації Головного територіального управляння юстиції у місті Києві та його підпорядкованих органів позивачем не оскаржуються, просить залишити розгляд справи на розсуд суду.

Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити із зазначених в ньому підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав суду пояснення, які також виклав у письмовій формі.

Вказав, що співвласниками земельної ділянки по АДРЕСА_1 на підставі відповідних, належним чином зареєстрованих документів є ОСОБА_3 - частка у власності 14/75, ОСОБА_6 - частка у власності 1/6 , ОСОБА_5 - частка у власності 1/6 та ОСОБА_1 - частка у власності 48/100, такі самі і за тими ж особами зареєстровані частки у власності у введеному в експлуатацію житловому будинку, який розташований на зазначеній земельній ділянці, який зазначений у технічній документації під «Літ. А».

Просить звернути увагу, що до матеріалів справи долучена довідка-характеристика Київського міського бюро технічної інвентаризації, в якій в тому числі зазначено, що за заявою власника ( ОСОБА_7 ) відчужуються на користь обдарованих (

ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ) житлова кімната площею 8.6 кв.м., житлова кімната площею 8,0 кв.м., житлова кімната площею 21,1 кв.м., 1/2 частина сходової клітини площею 9,2 кв.м, 1/2 частина кухні площею 7,5 кв.м.

Власником 48/100 (без виділення в натурі) і земельної ділянки і житлового будинку є позивачка, вона стала власником цього майна на підставі свідоцтв про право на спадщину, які були їй видані 29.08.2012, на підставі заповіту, який склала спадкодавець ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Просив суд звернути увагу, що фактично з моменту смерті спадкодавця ОСОБА_9 і по теперішній час, позивачка у спірному будинку не проживала, позовів про вселення не подавала, до органів поліції із заявами про створення перешкод у користуванні спірним будинком, не зверталася.

Зазначив, що згідно свідоцтва про право на спадщину - гараж під літерою «Б», є одноособовою власністю позивачки, вона від спадщини не відмовлялась, не перерозподіляла, тому гараж не може бути предметом судового поділу даній справі. Звернув увагу, що цей факт був не врахований проведеною по справі експертизою.

Вказав, що згідно даних зазначеного висновку - квартира АДРЕСА_3 площа складає 39,6 кв. м., у тому числі 8 кв. м. житлова площа (єдина кімната введена в експлуатацію) та 31,6 кв. м. площа самочинно збудованих приміщень.

Посилався на те, що згідно даних зазначеного висновку вимогам п.п. 2.3, 3.11 « Інструкції» передбачено:

п. 2.3. не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатися лише після визнання права власності на них відповідно до закону;

п. 3.11. за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визначення права власності на них відповідно до Закону. Самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються.

Також посилався на те, що відповідно до висновку експертизи по даних візуально- інструментального обстеження встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 розташовані житловий будинок « Літ А» з мансардним поверхом та прибудовами « А 1», «а», «а1», « а2». Житловий будинок складається з двох квартир. Приміщення квартири АДРЕСА_4 , а саме: тамбур 1,4 кв.м.; кухня 10,2 кв.м., санвузол 2,3 кв.м.

Просив суд звернути увагу, що ця прибудова в тому вигляді, як вказана у позовних вимогах не є складом спадщини. До складу спадщини, яка відкрилась після смерті спадкодавця ОСОБА_7 належать 48/100 житлового будинку ( літера «А» по технічному паспорту, тобто частина саме введених в експлуатацію, згідно норм діючого законодавства, житлових приміщень першого поверху , а саме площею 21,1 кв.м,8,0 кв.м , 8,6 кв.м, житлових приміщень другого поверху площею 11,0 кв.м, 11,2 кв.м., атакож відповідних приміщень нежитлових ( вбиральні, кухні, тамбура , сходової клітини).

Вказав, що відповідно до висновку експертизи з тильної сторони земельної ділянки побудований житловий будинок «Літ В» загальною площею 70 кв.м., що згідно запису у технічному паспорті БТІ від 2.1 1.2012 року відноситься до самочинного будівництва.

Посилався на те, що вказаний будинок та гараж під літерою «Б» заважає поділу земельної ділянки відповідно до часток співвласників.

Також вказав, що допитаний у судовому засіданні 01.02.2018 судовий експерт

ОСОБА_10 , який складав зазначений висновок, повідомив суду, що він готував висновок без врахування існування на спільній ділянці окремого двоповерхового будинку «Літ В». Гараж, який є особистою власністю позивачки він також не враховував у розрахунках, як і не врахував, що спірна земельна ділянка та спірний будинок належить на праві спільної часткової власності чотирьом особам, а не двом, варіанти розподілу для яких і були зазначені у висновку.

Вказав, що як вбачається з висновку експерта, розподіл житлового будинку по АДРЕСА_1 з подальшим виділом ідеальної частки 48/100 у відповідності до вимог нормативних документів неможливий.

Просив врахувати, що згідно позовних вимог позивачка просить виділити у власність три житлові кімнати загальною площею 37.7 кв. м. (всі кімнати першого поверху) у спірному будинку під «Літ А», що є незаконним, оскільки на трьох інших співвласників залишається тільки

22.2 кв. м. житлової площі у будинку під «Літ А».

Посилався на те, що до спірного будинку під літерою «А» і до неузаконеного будинку під літерою «В» проведені відповідні комунальні комунікації, які потрібно обслуговувати, що не було враховано експертом.

У судовому засіданні просив суд частково задовольнити вимоги позивачки та виділити в натурі з сумісної часткової власності на користь позивачки частину житлового будинку, яка складається з житлових кімнат житловою площею 11,2 кв.м., житловою площею 11,0 кв.м., сходової клітини площею 9,2 кв.м. та припинити на виділене майно спільну часткову власність.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з позовних вимог, позивач просить суд виділити їй в натурі частину земельної ділянки та визнати право власності на цю частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , в розмірі 48/100 частин (ідеальна доля), розміром 289 (двісті вісімдесят дев`ять) кв. м. Припинити на виділену ділянку сумісну часткову власність; виділити в натурі з сумісної часткової власності на користь ОСОБА_1 частину будинку по АДРЕСА_1 , розміром 37,7 кв.м., або 41/100 частин, яка складається з кімнати розміром 8,0 кв. м., кімнати розміром 21,1 кв.м., кімнати розміром 8,6 кв.м. (всі кімнати 1-го поверху). Припинити на виділене майно будинку, сумісну часткову власність; дозволити фізичне відокремлення виділеного майна будинку від майна відповідачів.

Однак, представник позивача у судовому засіданні наполягав на розподілі житлового будинку по АДРЕСА_1 у відповідності до 3 варіанту запропонованого експертом за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.10.2017 № 10150/16-43/20137/20138/17-43, представник відповідачів наполягав на першому варіанті запропонованому експертом у вказаному висновку, на що суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне домоволодіння було придбане ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 30.04.1965, посвідченого нотаріусом Тринадцятої Київської державної нотаріальної контори, за реєстром № 1773. Згідно вказаного договору ОСОБА_7 прийняла у дар цілий будинок з цегли незакінчений будівництвом, збудований на 80%, жилою площею 58 кв.м. (т.2, а.с. 36-37)

Згідно акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 25 лютого 1986 року, житлова частина домоволодіння склала собою відокремлений будинок з мансардою, який складається з однієї квартири у складі приміщень: 5 житлових кімнат, кухні, передпокою, ванної, вбиральні та тамбура, житлова площа 59,9 кв.м., корисна площа 92,6 кв.м. Надвірні будівлі складаються з цегляного гаража, розміром 6,5х3,6 м. (т. 2, а.с. 38-39)

Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної ради № 140 від 10.03.1986 затверджено акт прийняття до експлуатації будинку особистої власності АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_7 (т. 2, а.с. 40)

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 16.01.1986, вбачається, що до складу вказаного будинку літ. «А» входять: сход. Клітина 1-1 - 9,2 кв.м.; житлова кімната 1-2 - 21,1 кв.м.; кімната 1-3 - 8,0 кв.м.; кімната 1-4 - 8,6 кв.м.; кухня 1-5 - 7,5 кв.м.; ванна 1-6 - 1,8 кв.м.; вбиральня 1-7 - 0,8 кв.м.; коридор 1-8 - 13,4 кв.м.; житлова кімната 1-9 - 11,0 кв.м.; житлова кімната 1-10 - 11,2 кв.м.; тамбур І - 2,7 кв.м. Разом по будинку літ. «А» та домоволодінні 95,3 кв.м.; загальна площа - 92,6 кв.м., житлова - 59,9 кв.м. (т.2, а.с. 28).

З наявного в матеріалах справи договору дарування частини житлового будинку від 15.11.2002, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Лазарєвою Л.І., зареєстрованого в реєстрі за № 10-5736 вбачається, що ОСОБА_7 , подарувала належні їй на праві власності 52/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_11 - 14/75 частин; ОСОБА_6 - 1/6 частин; ОСОБА_5 - 1/6 частин житлового будинку.

Згідно вказаного договору дарування житловий будинок, в цілому, цегляний, зазначений на плані - літ. А., житловою площею 59,9 кв. м., з наступними господарськими будівлями та спорудами: гараж - літ. «Б», споруди № 1-4. (т.1, а.с. 119)

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 14.11.2003, вбачається, що до складу вказаного будинку літ. «А» входять:

Квартира 1, загальною площею 87,3 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м., яка складається з: тамбуру І - 2,7 кв.м.; сход. Клітини 1-1 - 9,2 кв.м.; житлової кімнати 1-2 - 21,1 кв.м.; житлової кімнати 1-3 - 8,6 кв.м.; кухні 1-4 - 7,5 кв.м.; ванни 1-5 - 1,8 кв.м.; вбиральні 1-6 - 0,8 кв.м.; коридору 1-7 - 13,4 кв.м.; житлової кімнати 1-8 - 11,0 кв.м.; житлової кімнати 1-9 - 11,2 кв.м.

Квартира 2, загальною площею 39,6 кв.м., житловою площею 21,5 кв.м., яка складається з: кухні 2-1 - 10,2 кв.м.; сан вузлу 2-2 - 2,3 кв.м.; житлової кімнати 2-3 - 8,0 кв.м.; коридору 2-4 - 4,2 кв.м.; житлової кімнати 2-5 - 13,5 кв.м.; тамбуру ІІ - 1,4 кв.м.

Разом по будинку літ. «А» загальна площа 126,9 кв.м., з них житлової площі 73,4 кв.м.

(т. 1, а.с. 6-10).

З наявної в матеріалах справи довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, вбачається що об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 самочинно збудовані: прибудова літ. «А1» - кухня (1/10,2 кв.м.), санвузол (2/2,3 кв. м.), коридор (4/4,2 кв.м.), житлова (5/13, кв.м.) , прибудова літ «а.2» - тамбур (ІІ/1,4 кв.м.), житловий будинок з мансардою літ. «В» - 110,5 кв.м. (т.2, а.с. 65).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 серпня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Войстрік О.В., зареєстровано в реєстрі за № 7-842, вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7 є її дочка ОСОБА_1 . Спадщина складається з 48/100 частин житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами номер АДРЕСА_1 , що належали померлій на підставі договору дарування, посвідченого Тринадцятою київською державною нотаріальною конторою 30 квітня 1965 року і зареєстрованого в реєстрі за № 1772 та зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 05 червня 2011 року, номер запису: 26918, в книзі: 138-67, реєстраційний номер майна: 33826544. (т. 1, а.с. 12)

З наявного в матеріалах справи витягу про державну реєстрацію прав № 36903932 від 22.12.2012, реєстраційний номер: 33826544 вбачається, що позивачці, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.08.2012, посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Войстрік О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 7-842, на праві власності належить 48/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . (т. 1, а.с. 14)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5140481 від 20.06.2013 позивачці на праві власності належить 48/100 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :69:267:0008., цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). (т. 1, а.с. 71-72)

Згідно довідки Департаменту земельних ресурсів від 06.09.2016 № 3 та долучених документів вбачається, що земельну ділянку площею 0,0603 га на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :69:267:0008) на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 06.02.1998 № 220 передано у власність громадянці ОСОБА_7 (державний акт на право власності на земельну ділянку від 01.02.1999 № 69-2-00090). На підставі договору дарування частини земельної ділянки від 15.11.2002 № 10-5739 громадянка ОСОБА_7 подарувала 52/100 частин вказаної земельної ділянки з розподілом часток: 14/75 частин від 0.0603 га громадянці ОСОБА_11 (державний акт на право власності на земельну ділянку від 18.12.2003 № 06-7-00448); 1/6 частин від 0,0603 га громадянину ОСОБА_6 (державний акт на право власності на земельну ділянку від 18.12.2003 № 06-7-00447); 1/6 частин від 0,0603 га громадянину ОСОБА_5 (державний акт на право власності на земельну ділянку від 18.12.2003 № 06-7-00446). (т. 2, а.с. 12-21)

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Тобто, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість, а тому рішення суду не може підмінити її собою. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Частиною 1 ст. 369 ЦК України закріплено, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З роз`яснень, наданих у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику за позовами про захист приватної власності» (з послідуючими змінами та доповненнями) вбачається, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

У правовій позиції від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 Верховний Суд України роз`яснив, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України, дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку житлового будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК цього Кодексу.

З наявного в матеріалах справи висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.10.2017 № 10150/16-43/20137/20138/17-43 вбачається, що експерт дійшов наступних висновків. (а.с. 181-216)

Житлова площа у житловому будинку по АДРЕСА_1 становить 59,9 кв. м.

Загальна площа житлового будинку по АДРЕСА_1 без урахування площі літніх (неопалювальних) приміщень становить 92,6 кв.м.

Площа житлового будинку з урахуванням площі літніх (неопалювальних) приміщень становить 95,3 кв.м.

Ідеальна частка 48/100 у житловому будинку по АДРЕСА_1 в одиницях площі становить 44,5 кв.м.

Розподіл житлового будинку по АДРЕСА_1 , з подальшим виділом ідеальної частки 48/100, у відповідності до вимог нормативних документів, неможливий.

Згідно висновку експерта можливі варіанти розподілу житлового будинку по АДРЕСА_1 , з відступом від ідеальних часток 48/100 та 52/100.

Зокрема, згідно першого варіанту розподілу житлового будинку можливо виділити співвласникам з частками 48/100 та 52/100 групи приміщень у житловому будинку та гараж «Б»:

співвласники № 1 з часткою 52/100: сх. клітина 1-1 - 9,2 кв.м., вартістю 24872,00 грн.; житлова 1-2 - 21,1 кв.м., вартістю 51906,00 грн.; житлова 1-4 - 8,6 кв.м., вартістю 22708,00 грн.; кухня 1-5 - 7,5 кв.м., вартістю 18383,00 грн.; ванна 1-6 - 1,8 кв.м., вартістю 6489,00 грн.; туалет

1-7 - 0,8 кв.м., вартістю 3785,00 грн.; разом по будинку: 49,0 кв.м., вартістю 128143,00 грн.; з урахуванням прибудови «а1», вартістю 6320,00 грн. та гаража «Б»: вартістю 22275 грн.; всього по домоволодінню: 156738 грн., що складає 73/100 частки у домоволодінні;

співвласник № 2 з часткою 48/100: житлова 2-3 - 8,0 кв.м., вартістю 14118 грн.; коридор

1-8 - 13,4 кв.м., вартістю 17663 грн.; житлова 1-9 - 11,0 кв.м., вартістю 13257 грн.; житлова 1-10 - 11,2 кв.м., вартістю 13659 грн.; разом по будинку: 43,6 кв.м., вартістю 58697 грн.; всього по домоволодінню: 58697 грн., що складає 27/100 частки у домоволодінні.

Згідно другого варіанту розподілу житлового будинку можливо виділити співвласникам з частками 48/100 та 52/100 групи приміщень у житловому будинку та надвірні будівлі:

співвласники №1 з часткою 52/100: коридор - 9,2 кв.м., вартістю 24872 грн.; кухня - 7,5 кв.м., вартістю 18383 грн.; ванна - 1,8 кв.м., вартістю 6489 грн.; вбиральня - 0,8 кв.м., вартістю 3785 грн.; коридор - 13,4 кв.м., вартістю 17663 грн.; житлова -11,0 кв.м., вартістю 13257 грн.; житлова - 11,2 кв.м., вартістю 13659 грн.; житлова - 8,6 кв.м., вартістю 22708 грн.; разом по будинку: 63,5 кв.м. вартістю 120816 грн.; з урахуванням тамбуру І (2,7кв.м): вартістю 6320,00 грн.; разом по житловому будинку: 127136,00 грн.; гараж «Б» 22275,00 грн.; всього по домоволодінню: 149411,00 грн., що складає 69/100 частки у домоволодінні;

співвласник № 2 з часткою 48/100: житлова 2-3 (прибудова «а») 8,0 кв.м., вартістю 14118,00 грн.; житлова 2 (ж/буд. «А») 21,1 кв.м., вартістю 51906,00 грн.; разом по будинку: 29,1 кв.м., вартістю 66024,00 грн.; всього по домоволодінню: 66024, що складає 31/100 частки у домоволодінні.

Згідно третього варіанту розподілу житлового будинку можна виділити співвласникам з частками 48/100 та 52/100 групи приміщень у житловому будинку та надвірні будівлі:

співвласник № 1 з часткою 48/100: житлова 2-3 (прибудова «а») 8,0 кв.м., вартістю 14118,00 грн.; житлова 2 (ж/буд. «А») 21,1 кв.м., вартістю 51906,00 грн.; житлова 3 (ж/буд «А») 8,6 кв.м., вартістю 22708,00 грн.; разом по будинку:37,7 кв.м., вартістю 88732,00 грн.; всього по домоволодінню: 88732,00 грн, що складає 41/100 частки у домоволодінні;

співвласники № НОМЕР_1 з часткою 52/100: коридор - 9,2 кв.м., вартістю 24872 грн.; кухня - 7,5 кв.м., вартістю 18383 грн.; ванна - 1,8 кв.м., вартістю 6489 грн.; вбиральня - 0,8 кв.м., вартістю 3785 грн.; коридор - 13,4 кв.м., вартістю 17663 грн.; житлова -11,0 кв.м., вартістю 13257 грн.; житлова - 11,2 кв.м., вартістю 13659 грн.; разом по будинку: 54,9 кв.м., вартістю 98108,00 грн. з урахуванням тамбуру І (2,7кв.м): вартістю 6320,00 грн.; разом по житловому будинку: 104428,00 грн.; гараж «Б» вартістю 22275,00 грн. Всього по домоволодінню: 126703, що складає 59/100 частки у домоволодінні.

Також експертом вказано, що загальна площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 становить 603 кв. м (0,0603 га). Площа земельної ділянка, яка припадає на ідеальну частку співвласника 48/100 становить 289,44 кв.м.

Зазначено, що враховуючи, що тамбур площею 1,4 кв.м., кухня площею 10,2 кв.м, санвузол площею 2,3 кв.м, коридор площею 4,2 кв.м, житлова площею 13.5 кв.м, загальною площею 31,6 кв.м, що розташовані у прибудові «А1» відноситься до категорії «самочинне будівництво», дослідження, з приводу визначення комбінованої сумарної ідеальної частки, яка складається самочинно збудованих приміщень площею 31,6 кв.м та частини приміщень житловому будинку «А» та прибудові «а», а саме: житлова кімната площею 8 кв.м та житлова кімната площею 21,1 кв.м., експертом не проводилась.

Проаналізувавши вказаний висновок експерта від 31.10.2017 № 10150/16-43/20137/20138/17-43, суд дійшов висновку, що експертом жодним чином не досліджено можливість переобладнання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та не досліджено, яким чином сторонам можливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири.

Суд враховує, що сторони наполягали на виділенні в натурі частини житлового будинку шляхом застосування першого чи третього варіанту висновку експерта. Однак, як встановлено судом та вказано представником відповідачів у судовому засіданні, експерт при формуванні варіантів поділу будинку не враховував кількості співвласників та не визначив варіанти виділення частин будинку в окремі одиниці, а тільки встановив можливий порядок користування вказаним майном.

Допитана у судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_10 пояснила, що надала відповідь лише на запитання, які їй поставлені в ухвалі суду від 18.05.2016, однак, як вбачається з вказаної ухвали та наявного в матеріалах справи експертного висновку, експертом не надано відповідь на запитання, чи можливе виділення в самостійну одиницю 48/100 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Із результатами експертизи сторони були згідні, повторної чи додаткової експертизи провести не просили, як і не ставили питання щодо варіантів виділення в натурі земельної ділянки.

Виходячи з вищевказаного, суд не вбачає за можливе застосувати запропоновані експертом варіанти розподілу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, враховуючи відсутність обладнаних самостійних виходів у вказаному нерухомому майні, відсутності інших інженерних умов для виділення ізольованих жилих приміщень у будинку, суд дійшов висновку про недоведеність позивачкою належними та допустимими доказами підстав для задоволення вимог, щодо виділення в натурі з сумісної часткової власності на користь ОСОБА_1 частини будинку по АДРЕСА_1 , розміром 37,7 м. кв., або 41/100 частин, яка складається з кімнати розміром 8,0 м. кв., кімнати розміром 21,1 м. кв., кімнати розміром 8,6 м. кв. (всі кімнати 1-го поверху).

Крім того, із заявлених позовних вимог вбачається, що позивач просить виділити їй в натурі частину земельної ділянки та визнати право власності на цю частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , в розмірі 48/100 частин (ідеальна доля), розміром 289 (двісті вісімдесят дев`ять) кв. м. Припинити на виділену ділянку сумісну часткову власність, однак перед експертом вказаних питань не поставлено та у висновку експерта від 31.10.2017 № 10150/16-43/20137/20138/17-43 варіанти виділення в натурі частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , з врахуванням розміщених на ній споруд відсутні.

Одночасно, з матеріалів справи вбачається, що позивачка та відповідачі не надавали згоди на отримання грошової компенсації вартості своєї частки спірного майна.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд наголошує на тому, що позивачка на свій розсуд обрала спосіб захисту порушеного права та розпорядилася своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу в межах заявлених позивачкою вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи зі змісту цієї норми, поділ є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Так, відповідно до статті 152 ЖК України, виконання власником робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Перепланування (переобладнання) квартир та нежитлових приміщень повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам, виконуватися згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків та Державним будівельним нормам України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

При поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки.

Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема, погодження щодо встановлення відокремленого газо-, водо- та електропостачання.

Переобладнання та перепланування будинку повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, тощо.

Водночас, при поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно - епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки; висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, пов`язаних із цим переобладнанням і переплануванням; висновки інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

Таким чином, виділення частини будинку в натурі, у випадку якщо для цього необхідно здійснити перепланування будинку, можливе лише за умови наявності погодження з компетентними органами.

Вказана правова позиція висловлена 05.09.2018 року Касаційним цивільним судом в складі Верховного суду у справі № 555/2512/15, у якій предметом позову було також виділення частини будинку в натурі.

Частиною 1 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до п. 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8.10.1992 № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових приміщень відповідно до статей 100 і 152 Житлового кодексу Української РСР.

Згідно ЖК України, виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується (ст. 152 ЖК України). Виконання робіт, визначених частиною першою цієї статті, внаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця (орендодавця), якщо інше не передбачено договором найму (оренди).

Згідно з пунктом 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Так, відповідно до пункту 1.4.5 Правил для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування та, у разі необхідності, можуть подаватися такі документи: копія свідоцтва на право власності або договору найму (оренди) приміщення; копія поверхових планів, завірених в установленому порядку; проект переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, погоджений в установленому порядку; згода власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб на переобладнання та перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності.

Рішення Київської міської ради від 24.05.2012 № 587/7924 Про затвердження Порядку перепланування житлових і нежитлових приміщень у будинках у місті Києві передбачає необхідність отримання дозволу на перепланування від дозвільного органу, порядок отримання такого дозволу та вимоги до перепланування.

Враховуючи вимоги чинного законодавства щодо володіння, користування і розпорядження майном, яке перебуває у спільній сумісній власності, виконання робіт з перебудови та перепланування жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, яке передбачає втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування будинку, із подальшим використанням їх у власності одного із співвласників допускається за наявності відповідного на це дозволу та за погодженням з іншими співвласниками, без обмеження інтересів та житлових прав співвласників будинку.

Суд зазначає, що поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.222009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 р. № 295 (ДБН), відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Також, відповідне визначення міститься у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 р. № 76, згідно яких реконструкція жилого будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведенням їх показників відповідно до нормативно-правових вимог. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

При цьому, суд звертає увагу на те, що здійснюючи виділ житлового та нежитлового приміщення в натурі необхідно здійснити певний перелік робіт з переобладнання та перепланування вказаних житлових квартир сторін, з`ясувати, чи передбачають вказані роботи втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування та, відповідно, перевірити чи потрібні відповідні висновки відповідних органів про допустимість пов`язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань, а також дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування житлового будинку (у разі втручання в несучі конструкції або інженерні системи загального користування).

Без встановлення зазначених обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, неможливо ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому, суд також звертає увагу на те, що витрати на роботи по переобладнанню приміщень, вартість необхідного матеріалу мають також бути враховані при визначенні вартісного показника майна, що підлягає виділенню в натурі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо виділення ОСОБА_1 в натурі частини земельної ділянки та визнання права власності на цю частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , в розмірі 48/100 частин (ідеальна доля), розміром 289 (двісті вісімдесят дев`ять) кв.м., та виділення в натурі з сумісної часткової власності на користь ОСОБА_1 частини будинку по АДРЕСА_1 , розміром 37,7 м. кв., або 41/100 частин, яка складається з кімнати розміром 8,0 м. кв., кімнати розміром 21,1 м. кв., кімнати розміром 8,6 м. кв. (всі кімнати 1-го поверху), припинення на виділене майно будинку, сумісної часткової власності.

З огляду на те, що суд не вбачає підстав для задоволення вимог про виділення в натурі частини земельної ділянки, визнання права власності на цю частину та виділення в натурі частини будинку, припинення на виділене майно сумісної часткової власності, суд дійшов висновку, що задоволенню також не підлягають вимоги, згідно яких позивачка просить: зобов`язати 3-ю особу - реєстраційну службу головного управління юстиції в м. Києві зареєструвати право власності на виділене в натурі майно будинку і земельної ділянки, в АДРЕСА_1 , на ім`я - ОСОБА_1 ; стягнути з відповідачів солідарно, на користь позивачки 14,677 грн. за недостачу площі будинку до ідеальної долі в спадщині, в розмірі 6,8 м. кв., або 7,3/100 частин; покласти на відповідачів обов`язок, надати ключі від приміщення, неузаконеної прибудови літера «А», для проведення робіт відокремлення і використання майна виділеного судом; стягнути з відповідачів витрати позивача на оплату судової експертизи в сумі 9,268 грн.; виділити в користування позивачці не оформлену належним чином в органах влади, не оцінену і не поділену експертом з підстав зазначених у висновку неузаконену прибудову літери «А», площею 31,6 м. кв., в складі 5-й приміщень 13,5 + 4,2 + 10,2 + 2,3 +1,4 = 31,6 м. кв.; зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні виділеним майном.

Також, зважаючи на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивачки про демонтування побудованого паркану між частинами земельної ділянки, для вільного доступу до прибудови літери «А», як такої, що не обґрунтована належними та допустимими доказами

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи.

Керуючись ст.ст. 152 ЖК України, ст.ст. 57, 60, 70, 71 СК України, ст.ст. 11. 15, 16, 20, 183, 321, 328, 355-358, 364, 367, 369, 370, 392 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 15, 76-81, 89, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. А. Усатова