Справа № 318/2317/18 Номер провадження №2/318/225/2020
"16" січня 2020 р. м. Кам`янка-Дніпровська
Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області
у складі головуючий суддя Петров В.В.
при секретарі Александрові М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відкрите акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль» про розподіл спільно нажитого майна подружжя,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відкрите акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль» про розподіл спільно нажитого майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила на те, що 03 жовтня 1981 року між нею - ОСОБА_1 та відповідачем по справі - ОСОБА_2 було укладено шлюб.За час шлюбу подружжя побудували за спільні кошти житловий будинок АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстровано за відповідачем за згодою дружини. 27 червня 2008 року ОСОБА_2 уклав договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: будинок житловий, загальною площею 148,2 кв.м., житловою площею 114,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .Спільне життя у подружжя не склалося та шлюб між ними у травні 2013 року було розірвано. Колишній чоловік ніколи, як за час шлюбу, так і після його розірвання не заперечував тієї обставини, що даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Але в серпні 2018 року він почав зазначати на те, що будинок є його власністю та став виганяти її з будинку. Позивач шокована від такий дій колишнього чоловіка, всі її пропозиції стосовно мирного врегулювання спору не дали жодних результатів. Іншого шляху, ніж вирішення питання у судовому порядку, у позивача не має. Просить суд здійснити розподіл спільно нажитого майна подружжя , визнавши за ОСОБА_2 (ІДН: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (ІДН: НОМЕР_2 ) право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в рівних частках, тобто, по Ѕ частці кожному, стягнути з ОСОБА_2 (ІДН: НОМЕР_1 ) на користьОСОБА_1 (ІДН: НОМЕР_2 ) сплачений нею судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп.
Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 12 листопада 2018 року була прийнята позовна заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та відкрито провадження в даній цивільній справі.
Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 22.12.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відкрите акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль» про розподіл спільно нажитого майна подружжя було відмовлено в повному обсязі.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 15.04.2019 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена частково та рішення змінено в частині правового обгрунтування відмови.

Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_1 була задоволена частково, заочне рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 квітня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 26 вересня 2019 року була прийнята позовна заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та відкрито провадження в даній цивільній справі.

Судом встановлено наступні обставини:

03 жовтня 1981 року між позивачем - ОСОБА_1 та відповідачем по справі - ОСОБА_2 було укладено шлюб (а.с.4)

За час шлюбу подружжя побудували за спільні кошти житловий будинок АДРЕСА_1 , що доводиться будівельним паспортом, рішенням виконавчого комітету Кам`янсько-Дніпровського міської ради Запорізької області №32 від 21.04.21992 року, актом приймання індивідуального житлового будівництва та рішенням виконавчого комітету Кам`янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області №94 від 24 квітня 2008 року, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. (а.с. 15-16).

27 червня 2008 року ОСОБА_2 уклав договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки є вищевказане нерухоме майно, а саме: будинок житловий, загальною площею 148,2 кв.м., житловою площею 114,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21-25). Спільне життя у подружжя не склалося та шлюб між ними 14 травня 2013 року було розірвано .

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, яке є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, предметом спору поділу підлягає те майно, що є спільною сумісною власністю позивача і відповідача, яке знаходиться у третіх осіб, а гарантії іпотеко держателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і маєвсійого права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. В свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числіі потечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотекувоновже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.60,61,63,68-70 Сімейного кодексу України, ст.ст.368,372 Цивільного кодексу України,законом України «Про іпотеку», ст.ст. 4, 5, 76-81, 258, 264, 265, 268, 273- 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відкрите акціонерне товариство «Райфайзен Банк Аваль» про розподіл спільно нажитого майна подружжя задовольнити в повному обсязі.

Здійснити поділ спільно нажитого майна подружжя, визнавши за ОСОБА_2 (ІДН: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (ІДН: НОМЕР_2 ) право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в рівних частках, тобто, по 1/2 частці кожному.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІДН: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІДН: НОМЕР_2 ) сплачений нею судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Суддя В.В. Петров