ПОСТАНОВА

Іменем України

30 грудня 2020 року м. Кропивницький

справа № 399/629/18

провадження № 22-ц/4809/1238/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Дьомич Л. М.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області (суддя Шуліка О. О.) від 02 липня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 травня 2012 року між банком і відповідачем був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з яким отримав картку типу «Універсальна». 02 квітня 2014 року відповідачу переоформлено кредитну картну на більш престижну типу «Gold». Відповідно до умов договору банк надав позичальнику кредит у формі встановленого кредитного ліміту на відкритий картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. За умовами договору він зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом і відсотками (27,6 % на рік).

Відповідач зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 16 липня 2018 року становила 117118,23 грн, з яких:

22849,81 грн - заборгованість за кредитом;

94268,42 грн - заборгованість по відсотках за користуванням кредитом з період з 25 травня 2012 року по 26 червня 2017 року,

які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 02 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог банку відмовлено. Крім того, суд стягнув з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2100 грн.

Суд дійшов висновку, що позивач не довів, що між ним і відповідачем існують кредитні правовідносини так, як допустимих доказів укладення кредитного договору не надав. Позивач також не довів надання відповідачу коштів.

Короткий зміст апеляційної скарги

Позивач оскаржив рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 02 липня 2020 року. В апеляційній скарзі він просить оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким вимоги позивача задовольнити повністю.

Відповідач посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам цієї справи. Відповідач висловив свою волю на укладення з банком змішаного договору, який містить умов договорів банківського кладу та кредитного. Він приєднався до запропонованих банком умов, вимог про визнання цього договору недійсним не пред`являв. На підставі договору банк відкрив відповідачу кредитний рахунок, видав платіжну картку та надав кошти. Натомість відповідач використав надані йому банком кошти, але не повернув їх до спливу строку дії картки, тобто до 31 січня 2018 року, доказів, які б спростовували існування заборгованості не надав.

Позивач також вважає, що присуджена позивачу компенсація витрат на професійну правничу допомогу не відповідає вимогам розумності, співмірності та справедливості, підлягає зменшенню.

Узагальнений зміст відзиву на апеляційну скаргу

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Басай Максим Миколайович надав відзив на апеляційну скаргу в якому підтримав висновок суду першої інстанції про відсутність доказів укладення між сторонами кредитного договору.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

25 травня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», який у зв`язку з низкою змін типу банку у 2018 році змінив найменування на АТ КБ «ПриватБанк», із підписаною ним анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку в якій вказав, що він підтверджує свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які йому надані для ознайомлення, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, він виявив бажання отримати від банку платіжну картку кредитка «Універсальна».

За даними позивача станом 16 липня 2018 року за ОСОБА_1 мається заборгованість у сумі 117118,23 грн, а саме: 22849,81 грн - заборгованість за кредитом; 94268,42 грн - заборгованість по відсотках за користуванням кредитом.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Колегія суддів наголошує, що у справах про відповідальність боржника за невиконання зобов`язання, зокрема грошового, саме позивач зобов`язаний довести наявність невиконаного зобов`язання, підстави його виникнення та розмір.

Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту та процентах, позивач посилався на підписану відповідачем анкету-заву від 25 травня 2012 року, яка, серед іншого, містяться його твердження про намір отримати від банку платіжну картку кредитка «Універсальна», а також його запевнення, що він попередньо ознайомився з наданими йому для цього в письмовій формі Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які містять умови укладено між ним і відповідачем договору (с. 9).

Крім того, відповідач посилався на витяг з Тарифів банку на обслуговування кредитних карток «Уніврсальна» (с. 10) та Умов та правил надання банківських послуг, які затверджені наказом голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 (с. 11 34).

Згідно з частинами 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цих приписів процесуального законодавства суд першої інстанції не дотримався, що мало наслідком неповне з`ясування обставин справи.

Зі змісту статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України вбачається, що кредитний договір є консенсуальним, двостороннім та відплатним.

Зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

При цьому однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що банк запропонував позивача укласти договір на вказаних ним умовах, які викладені у затверджених банком Умовах та правилах надання банківських послуг, а також у тарифах банку. Своєю чергою відповідач погодився на запропоновані ним умови, прийняв їх, що випливає зі змісту поданої ним анкети-заяви від 25 травня 2012 року (акцепт).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач заперечував проти позову, посилаючись на недоведеність факту укладення між ним і банком кредитного договору. Однак відповідач не заперечував проти того, що саме ним була підписана і подана анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також він не заперечував ту обставину, що відповідач надав йому можливість ознайомитися зі змістом Умов і правил надання банківських послуг та Тарифами банку, які він акцептував.

Саме по собі посилання відповідача на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 03 липня 2019 року по справі ЄУН: 342/180/17, не може оцінюватися, як заперечення стверджувальних позивачем обставин справи так, як відповідач прямо про не вказав на неправдивість повідомлених позивачем обставин (позивач не заперечував, що саме він написав анкету-заяву, або, що зазначена в ній інформація не відповідає дійсності, або, що Умови та правила надання банківський послуг а також Тарифи банку відрізняються від тих, які йому надавалися на час укладення договору).

Отже, висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту укладення між ним і відповідачем кредитного договору є неправильним з огляду на наявні справі докази та пояснення сторін у справі.

Відповідач також не заперечував факт отримання ним після подання анкетизаяви від банку кредитної картки та встановлення ліміту на картковий рахунок позичальника.

Факт здійснення відповідачем витратних операцій підтверджується наданими позивачем виписками з особового карткового рахунку (с. 139 144), які за формою та змістом відповідають вимогам п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, яке затверджено постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Відомості, які містить виписка з особового карткового рахунку відповідача, узгоджуються з інформацією, наявною у наданому позивачем розрахунку заборгованості.

З цих письмових доказів вбачає, що заборгованість за кредитом в сумі 22849,81 грн сформувалася станом на 31 травня 2015 року (с.6 на звороті) і з того часу не змінювалася.

З того часу відповідач самостійно не здійснив жодного платежу на користь банку для погашення існуючої заборгованості.

Пунктом 2.1.1.12.4 Умов і правил надання банківських послуг, які являються частиною укладеного між сторонами по справі договору, передбачено, що у випадку наявності простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту (овердрафту) в повному обсязі являється 211-й день з моменту виникнення заборгованості.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку (с. 6 7), станом на 30 червня 2014 року виникла прострочена заборгованість ОСОБА_1 перед банком за кредитом в сумі 44,34 грн. Крім того, відповідач мав поточну заборгованість перед банком в сумі 7955,66 грн. Надалі сума заборгованості не збільшувалася.

У зв`язку з тим, що станом на 30 червня 2014 року відповідач допустив виникнення простроченої заборгованості по кредиту, відповідно до п. 2.1.1.12.4 Умов і правил надання банківських послуг, строк повернення усієї суми заборгованості по кредиту настав на 211-й день, тобто 27 січня 2015 року.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач у цей строк заборгованість повністю не сплатив. Не сплачена вона і станом на час пред`явлення позову та розгляду справи в суді.

Отже, доводи позивача про те, що відповідач допустив невиконання зобов`язання є обґрунтованим і підтверджується доказами у справі.

Крім заборгованості за кредитом, яка існувала станом на 27 січня 2015 року 7664,67 грн, відповідач мав прострочену заборгованість по процентах у сумі 2142,85 грн, що також підтверджується наданим позивачем розрахунком, правильність якого відповідачем не спростована жодними доказами.

У зв`язку з тим, що умовами договору передбачено зміну строку кредитування за умови наявності прострочено заборгованості за кредитом, нарахування банком процентів поза межами строку кредитування є безпідставним так, як сторони договору не обумовили таке право банку.

Пори доведеність позивачем обґрунтованості своїх вимог, вони задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом позовної давності.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

За приписами ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла дізнатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання по поверненню усієї заборгованості по кредиту та процентах до 27 січня 2015 року перебіг позовної давності розпочався з 28 січня 2015 року і закінчився 27 січня 2018 року.

В цій справі позивач звернувся до суду 31 серпня 2018 року, що підтверджується відміткою поштового відділення на конверті (с. 45), тобто після спливу трирічного строку давності.

Поважних причин пропущення позовної давності позивач не навів.

Відповідач до ухвалення судом першої інстанції рішення подав заяву від 10 червня 2020 року про застосування наслідків спливу позовної давності.

Отже, в задоволенні позову належить відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності (ч. 4 ст. 267 ЦК України), а не у зв`язку з недоведеністю обставин, якими обґрунтовано позов.

Так, як апеляційний суд не змінює рішення місцевого суду по суті спору, то підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Доводи апеляційної скарги про неправильність рішення суду про присудження відповідачу компенсації витрат на правничу допомогу є безпідставними.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позову, але мотиви його рішення є помилковими у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам цієї справи, що є підставою для зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 02 липня 2020 року змінити, виклавши його резолютивну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повний текст рішення складено 27 січня 2021 року. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко