Справа № 570/4287/19
Номер провадження 4-с/570/3/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

за участю: секретаря судового засідання Захарук Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне

цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Здолбунівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області скарга на бездіяльність державної виконавчої служби,

в с т а н о в и в :

В провадженні Рівненського районного суду перебувала кримінальна справа, по якій винесено вирок, який звернуто до виконання.

ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність Здолбунівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_2 , накладеного на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.03.2015 року в рамках виконавчого провадження № 46888843 з виконання вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 17.02.2014 року у справі № 570/3235/13-к (номер провадження 1-кп/570/5/2014), яке набрало законної сили 14.05.2014 року, згідно з виконавчим листом Рівненського районного суду Рівненської області від 29.05.2014 року № 570/3235/13-к.

Таким чином, ОСОБА_2 є стороною виконавчого провадження (боржник), а виконавчий лист від 29.05.2014 року № 570/3235/13-к виданий на виконання вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 17.02.2014 року у кримінальній справі № 570/3235/13-к. 29 серпня 2019 року, ОСОБА_2 звернувся із заявою про зняття арешту з його майна до Здолбунівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області, на що отримав відповідь, з якої вбачається, що арешт майна знімається за рішенням суду. Вважаючи, що державний виконавець безпідставно відмовив у задоволенні заяви про зняття арешту з майна боржника, скаржник звернувся з даною скаргою до суду.

Скаржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Від його представника ОСОБА_3 до суду надійшла заява, в якій вона просить справу слухати без її участі, вимоги заявлені в скарзі підтримує і просить їх задоволити.

Представник заінтересованої особи Здолбунівського районного відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області до суду не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Від заступника начальника відділу до суду надійшов лист, в якому він просить провести розгляд скарги без участі представника відділу ДВС.

За таких обставин суд приходить до висновку про можливість слухання справи у відсутності скаржника та заінтересованої особи, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2014 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України і призначено йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк у п`ять років і шість місяців із конфіскацією майна.

На підставі вищевказаного вироку суду, Рівненським районним судом Рівненської області було видано виконавчий лист № 570/3235/13-к від 29 травня 2014 року, який було звернуто до виконання до Здолбунівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області.

На виконання виконавчого листа № 570/3235/13-к від 29 травня 2014 року про конфіскацію усього майна, належного ОСОБА_2 , Здолбунівським РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області було відкрито виконавче провадження № 46888843, в рамках якого, з метою повного та реального виконання рішення суду, державним виконавцем 16 березня 2015 року винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника та внесено відомості до відповідних реєстрів.

10 грудня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення вищезазначеного виконавчого провадження у зв`язку з відсутністю майна, яке можливо конфіскувати, про що зазначено в листі Здолбунівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області № 18504 від 03 вересня 2019 року.

Крім того, вищезгаданим листом було відмовлено ОСОБА_2 у знятті арешту з усього належного йому майна, у зв`язку з ненаведенням законних підстав для зняття арешту. Одночасно роз`яснено, що виконавче провадження № 46888843, в рамках якого накладено арешт на майно скаржника знищено у зв`язку зі спливом строку зберігання та роз`яснено, що арешт майна може бути знято за рішенням суду.

Частиною 4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" визначено чіткий перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Серед таких підстав є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Звертаючись із скаргою на дії державного виконавця у даній справі ОСОБА_2 посилалося на те, що державний виконавець не вчинив дій передбачених ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції 2011 року), згідно якої, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Однак на виконання вимог даної статті, державним виконавцем арешт з майна ОСОБА_2 не знято.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем при виконанні виконавчого листа з конфіскації всього майна, було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з відсутністю майна, яке можливо конфіскувати. В даному випадку зняття арешту з майна боржника не передбачено.

Крім того, чинним законодавством передбачено різний порядок розгляду "скарги" та "позовної заяви про зняття арешту".

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, про що зазначено в ч.1 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження".

Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що скаржнику потрібно звернутися саме з позовною заявою, як це передбачено нормами ЦПК України та зазначено про це у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна". Крім того, скаржником не враховано положення абзацу пункту 2 вищезазначеної Постанови ВССУ, згідно якого у випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.

Також Верховний Суд роз`яснив, що із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали.

Арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Верховний Суд зазначив, що вимоги про звільнення майна з-під арешту виступають способом захисту права власності (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Таким чином Верховний Суд погодився із позицією Верховного Суду України, сформульованою у постанові № 6-26цс13 від 15.05.2013 року.

Відповідну постанову по справі № 372/2904/17-ц ВС прийняв 15.05.2019 року.

Частиною 3 вищезгаданої постанови визначено, що позови про зняття арешту з майна можуть бути пред`явлені, зокрема, коли накладено арешт на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

З огляду на це, суд прийшов до висновку, що бездіяльності в діях державного виконавця не вбачається, він діях в межах своїх повноважень, крім того, скаржником порушено порядок звернення до суду, невірно обрано спосіб захисту своїх прав, що стало підставою прийняття судом рішення про відмову в задоволенні скарги за її безпідставністю.

Керуючись ст.ст.258-261, 447, 448, 451, 353 ч.1 п.27, 354 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державної виконавчої служби - відмовити за її безпідставністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину, як це передбачено ч.3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Остапчук Л.В.