Номер провадження: 22-ц/813/7085/20
Головуючий у першій інстанції Донцов Д.Ю
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Джміль О.О. (заінтересована особа - ОСОБА_2 ), на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Донцова Д.Ю. 27 квітня 2020 року у м. Одеса, -

встановила:

У січні 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 із вказаною скаргою, у якій просила суд визнати недійсною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 27 грудня 2019 року у виконавчому провадженні №60628758, зазначаючи, що скаржник не перешкоджала виконанню рішення суду, однак, державним виконавцем протиправно складено акти про перешкоджання ОСОБА_1 зустрічам ОСОБА_2 із дитиною на підставі рішення суду, прийнято постанови про накладення штрафу на боржника, закінчено виконавче провадження, а також подано повідомлення про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Джміль О.О. (заінтересована особа ОСОБА_2 ), було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстації норм матеріального та процесуального права,просить визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 27 грудня 2019 року по виконавчому провадженню №60628758, винесену державним виконавцем Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Джміль О.О.

Сторони у справі, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, про час, дату і місце слухання справи 17 грудня 2020 року сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, через обмеження доступу до зали судового засідання Одеського апеляційного суду внаслідок поширення в Україні коронавірусної інфекції COVID-19, не подавали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради) про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною, визначення способу участі у спілкуванні і виховані сина.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 14 січня 2019 року позов було задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька ОСОБА_2 з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши спосіб участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною кожної суботи та неділі з 09:00 до 11:00 у присутності матері ОСОБА_1 . У дні народження та святкові дні - зустрічі батька з дитиною за попередньою домовленістю батьків. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті та прямі контакти з батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Суд врахував неможливість ОСОБА_2 бути постійно з дитиною через його зайнятість, а також те, що ОСОБА_1 не заперечувала проти спілкування позивача із сином у проміжок часу з 09:00 до 11:00 в її присутності, коли дитина не спить, а грається. Ухвалюючи рішення, суд взяв до уваги позиції сторін, інтереси дитини та висновок Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 23 серпня 2018 року № 01-11/1600 щодо визначення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено. Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14 січня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14 січня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року - залишено без змін.

Постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Джмілем О.О. від 19 листопада 2019 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №522/17680/18, виданим Приморським районним судом м. Одеси про зобов`язання ОСОБА_1 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька ОСОБА_2 з малолітнім ОСОБА_3 , визначивши спосіб участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною кожної суботи та неділі з 9:00 до 11:00 у присутності матері ОСОБА_1 . У дні народження та святкові дні - зустрічі батька з дитиною за попередньою домовленістю батьків.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувач разом з державним виконавцем неодноразово з`являлись за адресами можливого проживання боржника, зокрема і зазначеною у виконавчому листі: АДРЕСА_1 , однак, зустрічі батька з дитиною не відбулись, про що складено ряд актів державного виконавця: від 23 листопада 2019 року, 24 листопада 2019 року, 14 грудня 2019 року, 15 грудня 2019 року, 21 грудня 2019 року, 22 грудня 2019 року.

Вказане підтверджується відеозаписами виконавчих дій, наявними у матеріалах справи, з яких вбачається, що ОСОБА_1 чинила перешкоди ОСОБА_2 для зустрічей із малолітнім ОСОБА_3 , не надавши можливості батьку зустрітись із дитиною.

У зв`язку із неправомірними діями ОСОБА_1 , державним виконавцем від 23 грудня 2019 року на ОСОБА_1 було накладено штраф в розмірі 1700 грн., про що 14 грудня 2019 року та 15 грудня 2019 року державним виконавцем було складено акти щодо зобов`язання ОСОБА_4 не перешкоджати зустрічам батька з дитиною, однак зустрічі не відбулись, рішення суду не виконано.

Постановою державного виконавця від 24 грудня 2019 року на ОСОБА_1 було накладено штраф в розмірі 3 400 грн. у зв`язку із тим, що 21 грудня 2019 року та 22 грудня 2019 року рішення суду ОСОБА_1 не виконано.

Зазначаючи про неправомірність дій державного виконавця, а також про умисне створення стягувачем перешкод у виконанні боржником рішення суду, ОСОБА_1 надано до суду ряд актів, складених її адвокатом Шляпіною Л.М. про нез`явлення ОСОБА_2 на побачення з дитиною, а також про з`явлення ОСОБА_2 з групою осіб, що на думку боржника не відповідає способу виконання рішення, встановленого судом, на підтвердження чого надано відеозапис, який долучено до матеріалів справи. Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що дані постанови не є предметом оскарження у вказаній справі.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що державним виконавцем, за погодженням з начальником Першого приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, було подано до Приморського відділу поліції в м. Одесі повідомлення про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення. Повідомлення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 січня 2020 року за №0000022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Окрім цього, постановою від 27 грудня 2019 року виконавче провадження №60628758 закінчено. Саме вказана постанова є предметом оскарження у справі, що розглядається.

Вирішуючи питання щодо правомірності дій державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови, суд обгрунтовано виходив з того, що з тлумачення статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що передумовою для закінчення виконавчого провадження є невиконання боржником рішення суду, в результаті чого державним виконавцем подається повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

З інформації, яка міститься у Единому державному реєстрі судових рішень вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасування постанови Першого Приморського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Джміля О.О. від 23 грудня 2019 року про стягнення штрафу з ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн., постанови Першого Приморського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Джміля О.О. від 24 грудня 2019 року про стягнення штрафу з ОСОБА_1 у розмірі 3400 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Першого Приморського ВДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 ) про визнання протиправними та скасування постанов повернуто без розгляду.

Оскільки постанова державного виконавця є процесуальним рішенням, яким зафіксовано певні факти та обставини, та враховуючи чинність постанов про накладення штрафу, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність передумов для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Окрім цього, суд вірно зазначив, що заявником обрано неналежний спосіб захисту порушеного права шляхом визнання недійсною постанови, оскільки ч. 2 ст. 451 ЦПК України встановлено спосіб захисту порушеного права шляхом визнання рішення, дії чи бездіяльності неправомірними та зобов`язання усунути порушення.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №522/17680/18, виданим Приморським районним судом м. Одеси про зобов`язання ОСОБА_1 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька ОСОБА_2 з малолітнім ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є фактичним повторенням, дослівно, доводів скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, поданої до суду першої інстанції, які вже були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2020 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 29 грудня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе