Провадження 6/756/747/20
У Х В А Л А

4 грудня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Жука М.В.

при секретарі Шершньові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» та ОСОБА_2 , про заміну сторони виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні у цивільній справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-003/156/2003.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18.11.2008 року позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-003/156/2003 задоволено.

На підставі вказаного рішення, Оболонським районним судом міста Києва видано виконавчий лист на момент звернення із заявою знаходиться на виконанні в Оболонському РВ ДВС у м. Києві.

Заявник також вказує, що 12.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг» був укладений договір купівлі продажу прав вимоги, за яким відступлено, зокрема, право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № CL-003/156/2003. 17.09.2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 3-09/18, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі, і за кредитним договором № CL-003/156/2003. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 15.06.2020 року замінено ПАТ «ОТП Банк» його правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал».

В подальшому, 25.09.2020 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ОСОБА_1 укладено договір № 13711097 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, відповідно до якого право вимоги за зобов`язанням ОСОБА_2 за кредитним договором № CL-003/156/2003 від 21.10.2003 року перейшло до ОСОБА_1 .

З цих підстав заявник просив суд замінити у виконавчому провадженні стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» його правонаступником ОСОБА_1 .

В судовому засіданні заявник не з`явився, в поданій заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності та представника.

Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, тому зважаючи на положення п. 2 ч. 3 ст. 442 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справи за їхньої відсутності, оскільки неявка вказаних осіб не є перешкодою для розгляду питання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18.11.2008 року позов ЗАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «ОТП Банк» суму основного боргу в розмірі 83 917 грн. 61 коп., проценти за користування кредитом у розмірі 26 155 грн. 89 коп., а всього 110 073 грн. 50 коп. та стягнуто 1 430 грн. 74 коп. судових витрат.

На підставі вказаного рішення, Оболонським районним судом міста Києва видано виконавчий лист.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 06.02.2014 року видано дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «ОТП Банк» судових витрат у розмірі 1 430 грн. 74 коп. судових витрат.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 01.04.2014 року видано дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 110 073 грн. 50 коп. (а.с. 145-146).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 15.06.2020 року замінено ПАТ «ОТП Банк» його правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал».

25.09.2020 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ОСОБА_1 був укладений договір № 13711097 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язується відступити ОСОБА_1 належне ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги, яке належить йому на підставі договору факторингу № 3-09/18 від 17.09.2018 року, укладеного з ТОВ «ОТП Факторинг» за кредитним договором № CL-003/156/2003 від 21.10.2003 року з усіма змінами та доповненнями до нього, який укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 в обсязі, що визначається в цьому договорі та ОСОБА_1 зобов`язується перераховувати на користь ТОВ «Вердикт Капітал» грошову суму в розмірі ціни договору на умовах цього договору та прийняти право грошової вимоги.

Відповідно до акту приймання-передачі прав вимоги, ОСОБА_1 прийняв від ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором № CL-003/156/2003 від 21.10.2003 року до боржника ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦПК кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Тому для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 20.11.2013 року у справі №6-122цс13.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор.

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України від 12.07.2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Таким чином, з наведених норм права вбачається, що фізична особа у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Як вбачається із змісту поданої заяви, зокрема те, що було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який був фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу ОСОБА_1 , який не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Відтак, Великою Палатою Верховного Суду було зауважено на тому, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ст. ст. 512, 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Вищевикладену правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16 та від 31.10.2018 року у справі №465/646/11.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 10.11.2020 року у справі № 638/22396/14-ц прийшла до висновку, що наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (стаття 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою. Фактично сторони спірних договорів уклали ряд угод, завдяки яким здійснили перехід права на вимогу іпотечного майна від банку до фізичної особи. При цьому, оскільки договір факторингу не може бути укладений між банком та фізичною особою, задіяли спосіб переходу формально начебто правильний, проте за змістом такий, що лише приховав дійсні наміри сторін.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст.ст. 260, 261, 442 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та ОСОБА_2 , про заміну сторони виконавчого провадження - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя