Провадження № 4-с/686/59/20
УХВАЛА

26 лютого 2020 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді - Логінової С.М.,

при секретарі судового засідання Д`яковичу А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нетішинського районного відділу Державної виконавчої служби у Хмельницькій області,

встановив:

У провадженні Хмельницького міськрайонного суду знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав, стягнення аліментів, стягнення додаткових витрат.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21.05.2014 р. позов ОСОБА_2 було задоволено, рішення в частині платежу за один місяць було допущено до негайного виконання.

Ухвалене по справі рішення ним було оскаржено в апеляційному порядку, апеляційна скарга була розглянута 10.12.2014 року та задоволена частково - рішення суду було змінено - в частині стягнення аліментів та додаткових витрат залишено в силі.

Слід зазначити, що з січня 2014 року, з метою недопущення виникнення заборгованості по сплаті аліментів з дати пред`явлення позову він надсилав ОСОБА_2 кошти щомісячно в розмірі по 500 гривень.

Тому, коли суд ухвалив рішення про стягнення з заявника аліментів з грудня 2013 року, він був упевнений, що у нього немає заборгованості по сплаті аліментів станом на день ухвалення судом рішення, продовжив добровільно надсилати щомісячно на адресу ОСОБА_2 по 500 грн. також і після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів. Вважав, що у ОСОБА_2 не було необхідності пред`являти виконавчий лист про стягнення аліментів до виконання і після вступу рішення в законну силу.

Про добровільне виконання рішення суду ОСОБА_1 повідомив державного виконавця ДВС м. Нетішин в січні 2015 року - після набрання рішенням законної сили.

Заявник посилається на те, що починаючи з грудня 2017 року він регулярно переказував кошти, перестав надсилати кошти в силу конкретних об`єктивних причин. однак за усі місяці кошти одноразово переказав в лютому 2019 року, а в подальшому - при можливості.

ОСОБА_1 посилається на те, що в 2018 році мав зустріч з державним виконавцем ОСОБА_3 , який запросив його до ДВС та повідомив, що ОСОБА_2 пред`явила виконавчі листи до виконання, він на вимогу державного виконавця надав документи, що підтверджували добровільне перерахування коштів. Повідомив, що тимчасово не працює , по можливості прийняв міри до перерахування коштів стягувачу.

8.01.2020 року заявник ознайомився із виконавчими провадженнями.

Вважає, що державні виконавці, в провадженні яких знаходяться виконавчі листи, не вчиняли дії, які повинні були вчиняти, виносили постанови, які суперечили чинному законодавству, як наслідок заявник тривалий час не виконував рішення суду про стягнення додаткових витрат.

Вважає незаконною постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів з моменту звернення до суду до досягнення повнолітня за виконавчим листом. Враховуючи те, що постанову про відкриття провадження він не отримував, тому був позбавлений можливості своєчасно її оскаржити.

Незаконною є постанова про об`єднання у зведене виконавче провадження виконавчого листа, та незаконною є бездіяльність державного виконавця щодо вчинення дій з реалізації йому належного майна - майно виставлене для реалізації на підставі оцінки, яка здійснена без укладення в порядку визначеному чинним законодавством договору.

Просить визнати пропуск звернення до суду із даною скаргою з поважної причини, прийняти дану скаргу до розгляду та визнати незаконною бездіяльність, визнати незаконними дії та рішення державних виконавців, які мали місце при виконанні рішення Хмельницького міськрайонного суду від 21.05.2014 року, ухваленого по справі № 686/24485/13-ц.

У судове засіданні заявник не прибув, повідомлений про час та місце судового розгляду.

У судове засідання державний виконавець не прибув, повідомлений про час та місце судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скаргу слід залишити без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п.16 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скаргу на рішення дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подана до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатись за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК України.

Такі строки є процесуальними , можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання поважними причин пропуску строку заявником на подання скарги, оскільки про наявність виконавчого провадження ОСОБА_1 було відомо ще в 2018 році, оскільки мав зустріч з державним виконавцем ОСОБА_3 , який запросив його до ДВС та повідомив, що ОСОБА_2 пред`явила виконавчі листи до виконання.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд також приходить до висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів щодо порушення його прав.

Керуючись ч. 2 ст. 432 , ч. 1 ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», п.16 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» суд

ухвалив:

скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Нетішинського районного відділу Державної виконавчої служби у Хмельницькій області залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Хмельницького апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення повного тексти ухвали.

Суддя Логінова С.М.