Справа № 522/2495/20
Провадження № 2/522/3782/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі судового засідання Шеян І.В.

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування, у якій просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на:

- 719/4000 частин квартири АДРЕСА_1 ;

- 281/1000 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- 719/4000 частин квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на її частку у спільній сумісній власності на 719/4000 частин квартири АДРЕСА_1 ; 281/1000 частину квартири АДРЕСА_1 ; 719/4000 частин квартири АДРЕСА_1 .

У встановлені законом строки позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 , однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що позивачем не надані оригінали правовстановлюючих документів на майно померлого.

З урахуванням вищенаведеного, позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою суду від 17 лютого 2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 27 квітня 2020 року.

У судове засідання 27 квітня 2020 року належним чином сповіщені учасники справи не з`явились, про причини неможливості прибуття у судове засідання не повідомили та не звернулись з відповідним клопотанням, справа слуханням відкладена на 13 липня 2020 року.

У судове засідання 13 липня 2020 року з`явився представник позивача, звернувся до суду з клопотанням про відкладення слуханням справу задля уточнення позовних вимог. У судовому засіданні проголошено перерву на 06 жовтня 2020 року.

У судове засідання 06 жовтня 2020 року з`явився представник позивача, належним чином сповіщений відповідач до суду не з`явився, про дату та час слухання справи сповіщався у встановленому законом порядку. У судовому засіданні проголошено перерву на 23 грудня 2020 року.

У судове засідання 23 грудня 2020 року належним чином сповіщені учасники справи не з`явились, про дату та час слухання справи сповіщались у встановленому законом порядку. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без особистої участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 261.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 4228.

При житті ОСОБА_2 на праві власності належала частина квартири АДРЕСА_1 , на підставі наступних правовстановлюючих документів: 719/4000 частин на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міської ради від 16.09.1996 року, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» за № 11-8047, дата реєстрації 19.09.1996 року; 281/1000 частина на підставі договору № 17008 купівлі-продажу нерухомої о майна, зареєстрованого Одеською Товарною Біржею 25.09.1996 року, 719/4000 частин на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фуфаєвою О.О. та зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 30.09.2002 року.

Після смерті ОСОБА_2 , її син ОСОБА_1 протягом шестимісячного строку звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. з заявою про прийняття спадщини.

Також з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_3 .

01 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майно спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно набуте за час спільного проживання, зміну черговості одержання права на спадкування.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, у зв`язку із чим ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 26 листопада 2018 року провадження у вищезазначеної справи зупинено для залучення правонаступників.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2019 року провадження у справі закрито, у зв`язку з тим, що частина вимог не допускає правонаступництва та відсутністю правонаступників.

Після закриття провадження у справі ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. щодо отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2 .

Листом № 11/02-14 від 29.01.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва з тих підстав, що відсутній оригінал договору купівлі-продажу частини квартири АДРЕСА_1 .

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу і на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Саме такий концептуальний підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК (435-15) при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) (435-15). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК (435-15) спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України позивач є таким, що прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк.

Суд встановив, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті його матері, у встановлений законом час звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що не надав оригінали правовстановлюючих документів.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4-7, 10-13, 19, 81, 89, 141, 258, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на:

- 719/4000 частин квартири АДРЕСА_1 ;

- 281/1000 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- 719/4000 частин квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга подається на рішення суду через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 28 грудня 2020 року.

Суддя: Ю.Б. Свячена