Провадження № 2/752/1179/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16.10.2020 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Медведєвої К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики,
Оскільки позики не була повернута і в договорі не зазначено строк її повернення, позивач посилається на те, що 12.06.2018 р. він надіслав на адресу відповідача вимогу про повернення позики та нарахованих відсотків. Повторно така вимога була надіслана 12.07.2018 р.
Оскільки відповідно до положення ст.1049 ЦК України строк виконання зобов`язань настав 12.07.2018 р., однак сума позики не була повернута, позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача суму боргу за договором позики, нараховані відсотки, а також застосувати положення ст.625 ЦК України.
20.11.2018 р. на підставі ухвали Голосіївського районного судум.Києва відкрито провадження у справі.
01.10.2019 р. закрито підготовче провадження.
На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву.
Представником позивача подана заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника та надано дозвіл на проведення заочного розгляду у разі неявки відповідача в судове засідання.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за місцем реєстрації. Судова повістка повернулась до суду без вручення за закінчення терміну зберігання.
На підставі положень ст.280 ЦПК України, за загодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належнм чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України).
Відповідно до положень ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від Позикодавця до позичальника.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.08.2019р. у справі № 369/3340/16-ц.
Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц).
Досліджена судом розписка від 26.08.2016 р. містять підтвердження про отримання відповідачем грошових коштів від позивача та зобов`язання повернути їх, а також сплатити відсотки за користування коштами.
Умови договору позики, укладеного між сторонами, не містять строк виконання зобов`язання.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Як встановлено судом позивач надіслав на адресу відповідача 12.06.2018 р. письмову вимогу про повернення суми позики, однак відповідач не виконав свої зобов`язання у визначений законом строк, тобто порушення зобов`язання настало з 13.07.2018 р.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів позичальником позикодавець має право вимагати повернення суми боргу з врахуванням 3% річних від суми боргу за період невиконання зобов`язань та інфляційних збитків.
Розрахунок 3% річних від суми боргу за Договорами позики, та інфляційних збитків, проведений позивачем, ґрунтується на нормах чинного законодавства щодо порядку проведення розрахунку, а тому може бути взятий судом до уваги.
З огляду на встановлені судом обставини, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі положень ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, на підставі заяви відповідача про перегляд заочного рішення.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя