Провадження № 2/428/503/2021
22 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Посохова І.С.,
за участю секретарів судового засідання Колядінцевої П.В., Бикової І.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Жердєва Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
Адвокат Жердєв Сергій Миколайович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що відповідно до протоколу серії БД № 122704 від 25.04.2019 ОСОБА_2 о 10 годині 05 хвилин в м. Сєвєродонецьку по пр. Хіміків, 36-б, керуючи транспортним засобом «HYUNDAI Tucson», д.н.з. НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху та перестроювання, не переконався, що це буде безпечним та не надав дороги автомобілю «Suzuki SX4», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по тій смузі, на яку він перестроювався, а саме праворуч, внаслідок чого трапилось їх зіткнення. Після зіткнення автомобіль «Suzuki SX4» за інерцією продовжив рух та здійснив наїзд на припарковані авто «Nissan QASHQAI» та «Peugeot 405», що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Під час розгляду судом справи про адміністративне правопорушення у відношенні відповідача про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП провадження було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Жердєв С.М. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, правом подати відзив не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
На підставі клопотання представника позивача ОСОБА_3 , яке було задоволено судом, у судовому засіданні було здійснено допит свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що в квітні 2019 року він рухався на автомобілі Suzuki SX4 по проспекту Хіміків, пересікаючи вул. Єгорова в бік «Автовокзалу». В салоні машині ще знаходилися ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . На світлофорі він здійснив зупинку. Після того як він проїхав десь 50 метрів від світлофора, ліворуч почався в його бік якийсь рух. Він знаходився у правій смузі, коли зліва надійшов удар від транспортного засобу відповідача. Праву смугу на той момент нічого не перегороджувало. Зліва автомобіль на пів кузову рухався попереду. Він різко став брати праворуч, а свідок почав йти від зіткнення, захищаючи стоячі праворуч автомобілі. Відповідач вдарив його автомобіль в ліве переднє крило, ліву фару, ліві передні дверцята. А він в свою чергу заподіяв шкоди двом автомобілям праворуч. Свідки дорожньо-транспортної пригоди казали, що винен чоловік, який вдарив його машину, тобто відповідач по справі. Посвідчення водія він отримав у 2020 році та жодного разу його до адміністративної відповідальності не притягували.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він знаходився в автомобілі Suzuki, водієм якого був ОСОБА_7 . На перехресті проспекту Хіміків та вул. Єгорова вони здійснили зупинку на світлофорі. Рух тримали в бік «Автовокзалу» по проспекту Хіміків. Він сидів біля водія спереду. Інший пасажир за водієм, або посередині салону позаду. Ліворуч також рухався автомобіль. Вони рухалися в правій смузі, а відповідач - в лівій. Він різко перед ними повернув праворуч на парковку біля Торгівельного центру «Місто». Щоб він увімкнув поворот напрямку руху свідок не бачив. Цим ударом автомобілю Suzuki пошкодило передні дверцята та переднє крило. Свідки, які йшли по вулиці і бачили дорожньо-транспортну пригоду підійшли до них і сказали, що винен був відповідач. Правила дорожнього руху свідок знає, водійське посвідчення має.
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що вони рухалися на автомобілі Suzuki та здійснили зупинку на світлофорі на перехресті. Після проїзду перехрестя вони рухалися в правій смузі, коли водій з лівої смуги різко здійснив поворот праворуч. Удар прийшовся в ліву сторону їхнього автомобіля, яким було пошкоджено крило, бампер, двері, капот та фара.
Вислухавши позивача та його представника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.
Копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 підтверджується, що ОСОБА_1 з 06.12.2013 є власником транспортного засобу Suzuki SX 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Згідно з копією поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6891526 ОСОБА_1 здійснив страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, яка може бути завдана під час керування транспортним засобом Suzuki SX 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Строк дії полісу з 06.12.2018 по 05.12.2019, страховик - страхова компанія ПАТ «Страхова компанія «Країна», страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - двісті тисяч, за шкоду заподіяну майну - сто тисяч, розмір франшизи - нульова.
Згідно з копією листа-повідомлення № 5404/1027849 від 11.07.2019, ОСОБА_4 повідомлено про те, що в даному випадку цивільна-правова відповідальність водія ЗТЗ HYUNDAI Tucson, держ. номер НОМЕР_1 не настає, а тому обов`язок сплатити страхове відшкодування у ПрАТ «СК «ВУСО» за полісом № АМ 8491936 від 25.12.2018 не виникає. ПрАТ «СК «ВУСО» змушене відмовити у виплаті страхового відшкодування по вищевказаній події.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.06.2019 по справі № 428/5572/19, провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.
У вказаній вище постанові було встановлено, що відповідно до протоколу серії БД № 122704, 25.04.2019 ОСОБА_2 о 10 годині 05 хвилин в м. Сєвєродонецьку по пр. Хіміків, 36-б, керуючи транспортним засобом «HYUNDAI Tucson», д.н.з. НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху та перестроювання, не переконався, що це буде безпечним та не надав дороги автомобілю «Suzuki SX4», д.н.з. НОМЕР_5 , який рухався по тій смузі, на яку він перестроювався, а саме праворуч, внаслідок чого трапилось їх зіткнення. Після зіткнення автомобіль «Suzuki SX4» за інерцією продовжив рух та здійснив наїзд на припарковані авто «Nissan QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_6 , та «Peugeot 405», д.н.з. НОМЕР_7 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.
На підставі наданих документів неможливо встановити винуватця ДТП, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, на схемі ДТП не позначено ями, про яку зазначає ОСОБА_2 , її розмір та розташування на дорозі, наявність якої може свідчити про неналежне утримання дорожнього покриття та могла стати супутньою причиною ДТП, а окрім того обумовила розташування транспортних засобів на дорозі, окрім того, на схемі не зазначено траєкторії руху транспортних засобів, наявність або відсутність гальмівного шляху та згідно схеми ДТП відстань між місцями зіткнення автомобілів 1 та 2 та автомобілів 1 та 3 складає 700-540=160 см., а відповідно до відкритих даних сайту wikipedia.org ширина «Suzuki SX4» хетчбэку складає 1755 мм, седану 1730 мм, що перевищує вищезазначену відстань.
Суд прийшов до висновку, що фактично в діях ОСОБА_2 відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторони, оскільки в ході судового засідання його винуватість у вчиненні вказаного правопорушення не знайшла свого достеменного підтвердження поза розумними сумнівами.
Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки збитків, спричинених власнику транспортного засобу № 47 від 23.09.2019, вартість матеріальної шкоди, завданої володільцю автомобілю «Suzuki SX4», реєстраційний номер НОМЕР_5 , на момент ДТП (25.10.2018) дорівнює ринковій вартості транспортного засобу і складає 119 538, 55 грн.
Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивачу, отриманої ним під час дорожньо-транспортної пригоди, яка завдана, на його думку, діями відповідача. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року по справі № 461/8496/15.
Отже, протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).
Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року № 6-168цс13.
Так, зі змісту постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.06.2019 по справі № 428/5572/19 вбачається, що провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення. Такого висновку суд дійшов у зв`язку з неповним з`ясуванням дорожніх умов працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а також неналежним складанням схеми ДТП, що не дало підстав суду з наданих документів встановити винуватість особи та наявність у її діях складу адміністративного правопорушення.
Проте, ураховуючи викладені вище обставини, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 подано до суду належні, допустимі та достатні докази завдання йому шкоди відповідачем ОСОБА_2 , оскільки матеріалами справи підтверджено, що саме відповідач ОСОБА_2 в момент вчинення ДТП перебував за кермом автомобіля «HYUNDAI Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, порушивши вимоги п. 10.3 ПДР України, допустив зіткнення з автомобілем позивача.
При розгляді цієї справи судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 шкода завдана саме діями ОСОБА_2 , а тому навіть за відсутності підстав для адміністративної відповідальності, на думку суду, відповідач має нести цивільну відповідальність.
Винуватість відповідача у заподіянні шкоди позивачу встановлена у судовому засіданні з як з матеріалів справи, так і з показань свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які допитані у судовому засіданні. Показання цих свідків суд вважає належними та допустимими доказами, оскільки вони стосуються предмету доказування та отримані безпосередньо судом. При цьому, підстав, за яких суд повинен вважати показання свідків недостовірними, не вбачається, а тому суд вважає ці показання достатніми як докази, на підтвердження факту якого їх подано позивачем.
Під час розгляду справи відповідачем не було надано доказів суду, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу позивача, а тому з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди відповідач не звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду.
Водночас позивачем надано суду докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив.
У зв`язку із викладеним вище, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог про відшкодування завданих збитків у результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 119538,00 грн. та витрат понесених на проведення незалежної оцінки з визначення розміру завданих збитків у розмірі 1200,00 грн. та стягнення зазначених сум з відповідача на користь позивача.
Щодо заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.
У позовній заяві позивач обґрунтовує завдану йому моральну шкоду тим, що він зазнав сильних душевних страждань та хвилювань з приводу пошкодження його транспортного засобу, у зв`язку з чим змушений змінити свій звичний спосіб життя.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже, визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, а проведення експертизи для визначення розміру такої шкоди не є абсолютно необхідним. Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення, керуючись при цьому вимогами розумності і справедливості.
Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно з п. 5 вказаної вище постанови Пленуму, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
На думку суду, позивач поза всяким розумним сумнівом зазнав моральних та душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо його майна, результатом якої стало пошкодження його транспортного засобу на значну суму та неможливість використання цього транспортного засобу у звичному режимі тривалий час. Вищевказані прояви душевних страждань є типовими для будь-якої звичайної людини, майно якої було пошкоджено на значну суму та яка має змінити свій нормальний уклад життя для здійснення заходів з приводу відновлення пошкодженого майна та здоров`я. Наявність у позивача цих душевних страждань є очевидною.
На думку суду, справедливим та розумним розміром відшкодування моральної шкоди на користь позивача в даному випадку буде сума в розмірі 20 000 грн., що враховує глибину та тривалість душевних страждань позивача і відповідає принципу співмірності.
Отже, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.
Щодо відшкодування позивачу понесених ним витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Отже, до складу витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
В даному випадку суд вважає, що позивачем доведено факт надання йому правової допомоги, оскільки згідно із свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 001158 від 29.07.2016 року адвокат Жердєв Сергій Миколайович має право на заняття адвокатською діяльністю, у зв`язку з чим і уклав з позивачем договір про надання правової допомоги № 50/19 від 28.08.2019. Згідно з актом про надання правової допомоги № 2-50/19 від 01.12.2020 адвокат Жердєв С.М. на підставі договору № 50/19 про надання правової допомоги від 28.08.2019 отримав від ОСОБА_1 за надання правової допомоги 15 000 гривень 00 копійок.
За таких обставин суд вважає, що зазначені у позовній заяві витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 у сумі 15 000 гривень 00 копійок.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов адвоката Жердєва Сергія Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 119 538 (сто дев`ятнадцять тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат, понесених на проведення оцінки з визначення розміру завданих збитків в розмірі 1 200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 1 395 (одна тисяча триста дев`яносто п`ять) грн. 39 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_8 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_9 .

Суддя І. С. Посохов