ПОСТАНОВА

Іменем України

29 грудня 2020 року м. Кропивницький

справа № 403/293/19

провадження № 22-ц/4809/979/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє - адвокат Шепеленко Анастасія Олександрівна, на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області (суддя І. А. Годованець) від 17 лютого 2020 року

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, в обґрунтування якого посилалося на те, що 22 січня 2016 року Закрите акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 9701 за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 42394,32 грн.

Оскільки ОСОБА_1 умови кредитного договору належно не виконував, станом на 06 червня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 117466,00 грн, яка відповідно до розрахунку банку складається із такого: заборгованості за кредитом - 24734,25 грн, заборгованості за процентами - 4440,86 грн, заборгованості за комісією - 13219,21 грн та неустойки на суму 75071,68 грн.

Посилаючись на вказані обставини, банк просив стягнути з ОСОБА_1 всю суму заборгованості за кредитним договором - 117466,00 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 24734,25 грн, а також судовий збір 408,73 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд виходив з того, що позичальник фактично отримав та використав надані банком кошти, але не повернув їх. Тому, з урахуванням вимог частини 2 статті 530 ЦК України, дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення нарахованої пені та штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, у Заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені, комісії, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком довідка про стан та історію заборгованості за кредитним договором та виписка з рахунку ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про непогашення позичальником заборгованості за Кредитним договором за № 01 не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного банком із ним кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Шепеленко Анастасія Олександрівна, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення боргу за «тілом» кредиту, відмовити в задоволенні позову АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції помилково встановив підстави для стягнення боргу за «тілом» кредиту. Зазначає, що надані позивачем документи не відповідають вимогам Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254. Доказів видачі банком кредиту відповідачу позивач не надав. Позивач також не довів обґрунтованість своїх вимог про стягнення процентів та неустойки.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не скористався своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Відповідно до укладеного 22 січня 2016 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (с. 16-18), та ОСОБА_1 договору № 01 відповідач по справі отримав кредит у розмірі 42394,32 грн. Кредитний договір укладено шляхом подання ОСОБА_1 банку заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

За позичальником ОСОБА_1 існує заборгованості за кредитом в сумі 24734,25 грн.

На адресу відповідача позивач направив вимогу про погашення боргу по кредиту, яку відповідач не виконав.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У цій справі рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем лише в частині вирішення судом позовних вимог про стягнення з боржника на користь банку заборгованості за кредитом (грошовими коштами, які банк надав позичальнику - відповідачу по справі), а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах цих доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, законність і обґрунтованість рішення суд першої інстанції про відмову в задоволенні частини вимог АТ «Перший Український міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів, комісії та неустойки не перевіряється.

В апеляційній скарзі, як і у відзиві на позов, відповідач вказував про відсутність належних та допустимих доказів видачі відповідачеві кредиту так, як надані банком виписка з рахунку ОСОБА_1 та довідка про стан й історію заборгованості не відповідають вимогам Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254.

Однак, вказане відповідачем Положення про організацію операційної діяльності в банках України втратило чинність на підставі постанови Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75.

Дійсно, надані банком разом з позовною заявою документи за змістом не відповідають вимогам пунктів 61, 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75.

Однак, це не вказує на недостовірність вказаної у цих письмових доказах інформації.

Так вказуючи про відсутність доказі видачі банком кредиту, неправомірності вимог банку про стягнення процентів, комісії та неустойки відповідач жодного разу не висловив своїх заперечень проти того, що банк надав йому кредит на підставі його заяви від 22 січня 2016 року у якій вказано розмір кредиту і порядок його надання (шляхом перерахування коштів на вказані відповідачем у тексті заяви рахунки), розмір та графік здійснення ним щомісячних платежів.

Відповідач також не вказував про те, що він відмовився від отримання кредиту, або що банк неправомірно не виконав свого зобов`язання щодо надання йому коштів.

Крім того, з наданих позивачем письмових доказів вбачається, що відповідач виконував свої зобов`язання, але не у повному обсязі.

Відповідач ці дані не спростовував.

Отже, фактично між сторонами відсутній спір щодо надання банком відповідачу коштів згідно з його заяви від 22 січня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно задовольнив вимоги банку про стягнення з відповідача боргу за кредитом не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції наддав належну правову оцінку.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Шепеленко Анастасія Олександрівна, без задоволення, а рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді Л. М. Дьомич

С. І. Мурашко