Справа № 461/8348/19 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1907/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача, представника відповідача - Гудз Б.Д. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Львівського національного університету імені Івана Франка на рішення Галицького районного суду м.Львова від 20 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського національного університету імені Івана Франка про відшкодування шкоди та скасування наказу про оголошення догани,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ ректора Львівського національного університету імені Івана Франка №3022 від 13.08.2019 року про оголошення йому догани та стягнути з відповідача 200000 грн. на відшкодування шкоди, завданої цькуванням (булінгом) його на роботі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13.08.2019 року ректором Львівського національного університету імені Івана Франка винесено наказ про оголошення йому догани за відсутність на роботі 26.07.2019 року понад півтори години, однак, жодних фактів відсутності роботодавець не навів. Позивач зазначає, що у вказаний час він знаходився в межах місця роботи - у головному корпусі ЛНУ ім. І.Франка і ніхто не з`ясовував його місце перебування в той день. Наголошує, що в Інституті франкознавства немає журналу обліку робочого часу, а також немає посадової інструкції, за порушення якої він може нести відповідальність. Стверджує, що йому не надано акт про відсутність на роботі та не відібрано пояснення про причини його відсутності в Інституті франкознавства 26.07.2019 року.

Також позивач зазначає, що внаслідок цькування (булінгу) на роботі його колегами - тримання його у систематичній психологічно напруженій та ворожій по відношенню до нього атмосфері протягом 1992 - 2019 років, у результаті чого, після незаконного звільнення з роботи у 2017 році, йому заподіяно шкоду його психічному та фізичному здоров`ю, яку він оцінює в 200000 грн.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 20 травня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ ректора Львівського національного університету імені Івана Франка Мельника В.П. №3022 від 13.08.2019 року про оголошення догани старшому лаборанту Інституту франкознавства ОСОБА_2 у зв`язку з вчиненням дисциплінарного проступку.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду оскаржили обидві сторони.

Позивач ОСОБА_2 просить рішення скасувати в частині відмовлених вимог з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути в його користь 200000 грн. на відшкодування шкоди за булінг, в решті рішення суду - залишити без змін.

Апелянт вважає, що підтвердив належними та допустимими доказами факти його постійного цькування (булінгу) на роботі керівництвом та працівниками університету: незаконними доганами, зумисним фальшуванням інвентаризації бібліотеки «Лабораторії франкознавчих досліджень», незаконним переведенням з посади завідувача «Лабораторії франкознавчих досліджень» кафедри української літератури ім. Возняка на нижчу посаду - посаду старшого лаборанта «Інституту франкознавства», спробою незаконного звільнення 31.03.2016 року.

Звертає увагу, що всі наведені ним обставини свідчать не просто про неприязне ставлення до нього, а про цькування та булінг, а тому перебування у психологічно вразливих ситуаціях впродовж семи років негативно позначилось на стані його здоров`я. Визначаючи шкоду у розмірі 200000 грн., він керувався розміром неоподаткованого мінімуму соціальної пільги станом на 2019 рік.

Відповідач Львівський національний університет імені Івана Франка просить рішення скасувати в частині задоволених судом вимог про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення позивачу догани і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Апелянт вважає, що суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права в оскаржуваній частині рішення.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд не дав належної правової оцінки оспорюваному наказу про оголошення позивачу догани, адже, в наказі міститься інформація про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці понад півтори години 26.07.2019 року, вказано підставу: службове подання декана філологічного факультету ОСОБА_3 з резолюцією ректора ОСОБА_4 , акт №1 від 26.07.2019 року про відсутність на робочому місці та акт №2 від 26.07.2019 року про відмову від ознайомлення з актом про відсутність на робочому місці.

Звертає увагу, що в самому наказі не зазначено відомостей про робоче місце позивача, однак, така інформація міститься в акті №1.

Наголошує, що згідно з п.2.3 посадової інструкції, позивач ОСОБА_2 повинен перебувати на робочому місці в проміжній кімнаті між аудиторією №305 та службовим приміщенням.

Зазначає, що ОСОБА_2 в грубій формі відмовився надавати пояснення, що зафіксовано в актах №1 та №3.

Просить врахувати, що під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 було звільнено з роботи та поновлено за рішенням суду у 2018 році, а тому трудові відносини з ним не переривались і не змінювались його посадові обов`язки, а відтак, необхідності повторно знайомити позивача з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, з якими його було ознайомлено при прийнятті на роботу у 1992 році, не було.

Апелянт вважає, що позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Заслухавши пояснення сторін в підтримання своїх апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Статтею 149 КЗпП України визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Так, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Вимога закону про необхідність отримання роботодавцем пояснень працівника до моменту застосування дисциплінарного стягнення є важливою гарантією захисту прав працівника, оскільки надає останньому можливість довести роботодавцю правомірність своїх дій, а роботодавцю розглянути пояснення працівника, врахувати їх під час прийняття рішення про застосування дисциплінарного стягнення й відмовитися від такого, у разі якщо пояснення будуть обґрунтованими.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 року (Справа №6-2801цс15), невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Судом встановлено, що наказом ректора Львівського національного університету імені Івана Франка №902 від 17.03.2017 року позивача ОСОБА_2 звільнено з 31.03.2017 року з посади старшого лаборанта Інституту франкознавства на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, однак, постановою Апеляційного суду Львівської області від 17 квітня 2018 року позивача поновлено на роботі і на виконання цього судового рішення відповідачем видано наказ №1803 від 25.05.2018 року про поновлення позивача на роботі з 01.04.2017 року та виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 41760 грн.

Предметом оспорювання в даній справі є наказ ректора Львівського національного університету імені Івана Франка №3022 від 13.08.2019 року про оголошення позивачу догани у зв`язку із вчиненням дисциплінарного проступку, а саме: відсутність на робочому місці понад півтори години 26.07.2019 року.

Підставою для прийняття вказаного наказу зазначено: службове подання декана філологічного факультету ОСОБА_3 з резолюцією ректора ОСОБА_4 , акт №1 про відсутність на робочому місці від 26.07.2019 року, акт №2 від 26.07.2019 року про відмову від ознайомлення із актом №1 від 26.07.2019 року.

З акту №1 від 26.07.2019 про відсутність на робочому місці працівника, складеного юрисконсультом Копанською М.А. , вбачається, що 26.07.2019 року о 10 год. 00 хв. в кабінеті №305 Інституту франкознавства нею, в присутності декана філологічного факультету ОСОБА_6 , старшого лаборанта кафедри української мови ОСОБА_8 та лаборанта ОСОБА_7 , зафіксувано відсутність на робочому місці лаборанта Інституту франкознавства ОСОБА_2 . Через півгодини, коли ОСОБА_2 з`явився на робоче місце, він категорично відмовився писати будь-які пояснення.

Окрім того, 26.07.2019 юрисконсультом Копанською М.А. складено акт №2 про відмову ОСОБА_2 від ознайомлення з актом №1 про відсутність на робочому місці та 02.08.2019 року акт про відмову позивача від надання пояснень.

Однак, застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення у виді догани, відповідач в наказі не зазначив, у чому саме виявилось порушення позивачем правил трудової дисципліни, які саме посадові обов`язки ним порушено і до яких наслідків це призвело.

В наказі також відсутнє посилання на чинну посадову інструкцію старшого лаборанта Інституту франкознавства, а матеріали справи не містять доказів про ознайомлення позивача з цією посадовою інструкцією.

Крім того, необхідно зазначити, що постановою Верховного Суду від 02 липня 2020 року скасовано постанову Апеляційного суду Львівської області від 17 квітня 2018 року і залишено в силі рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 листопада 2017 року, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову про визнання незаконним звільнення та поновлення його на роботі.

На підставі цієї постанови Верховного Суду відповідачем видано наказ №2270 від 31.07.2020 року про скасування наказу №1803 від 25.05.2018 року про поновлення позивача на роботі і залишено в силі наказ №902 від 17.03.2017 року про припинення з позивачем строкового трудового договору.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність та скасування оспорюваного позивачем наказу про оголошення йому догани, а тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення.

Безпідставними є й доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 , оскільки відповідальність за булінг (цькування) учасника освітнього процесу передбачена статтею 173-4 КУпАП, згідно з якою, суб`єктом булінгу та/або потерпілою від булінгу особою може бути неповнолітній або малолітній учасник освітнього процесу, а тому діяння, про які позивач описує у своїй позовній заяві, не містять ознак складу вказаного адміністративного правопорушення.

Необхідно зазначити, що правовідносини між позивачем та відповідачем під час виконання трудових обов`язків регулюються трудовим законодавством, яким не передбачено відповідальності роботодавця за вчинення булінгу по відношенню до працівника, крім того, позивачем не надано доказів, які б підтверджували вчинення по відношенню до нього на роботі протиправних діянь та притягнення винних осіб за такі діяння до відповідальності, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача про відшкодування йому шкоди, завданої внаслідок вчинення щодо нього на роботі булінгу (цькування) зі сторони його колег та керівництва.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування рішення суду, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги ОСОБА_2 та Львівського національного університету імені Івана Франка залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 20 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.