КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа№760/8659/19 головуючийу суді Іінстанції: Українець В.В.
провадження №22-ц/824/5152/2020 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА
Іменем України

17 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Іванової І.В., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Солом`янського районного суду міста Києвавід 02 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Київського квартирно-експлуатаційного управління про зобов`язання витини дії.

Свої вимоги мотивував тим, що він є полковником запасу та з 03 березня 1995 року перебуває на квартирному обліку Житлової комісії Сухопутних військ Збройних Сил України в загальній черзі та першочерговій пільговій черзі як учасник бойових дій. Разом з тим, він перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з 22 жовтня 1991 року згідно з довідкою від 11 березня 2003 року. У 2018 році він звернувся до Житлової комісії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України з проханням про внесення змін у житлову справу та перенесення дати зарахування на квартирний облік у загальній черзі на 22 жовтня 1991 року, та пільговій як учасника бойових дій з 10 жовтня 2003 року. 12 жовтня 2018 року за результатами засіданні Житлової комісії Командування ЗВ ЗСУ було постановлено перенести йому дату зарахування на квартирний облік у Житловій комісії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України з 22 жовтня 1991 року та на першочергове отримання житла як учасник бойових дій з 10 жовтня 2003 року. Київське квартирно-експлуатаційне управління листом від 24 лютого 2019 року повідомило про відсутність підстав для перенесення дати, а до житлової комісії Командування Сухопутних військ буде направлено лист щодо скасування відповідного рішення. Зазначає, що такі дії відповідача порушують його права на житло, передбачене ст. 47 Конституції України.

З урахуванням викладеного, просив зобов`язати відповідача змінити та перенести дату зарахування його на квартирний облік з 22 жовтня 1991 року на першочергове отримання житла та у першочерговій черзі як учасника бойових дій з 10 жовтня 2003 року, а також внести відповідні зміни в облікові документи щодо черги.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року задоволено позов ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління про зобов`язання вчинити дії.
Зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління перенести дату зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік з дати 03 березня 1995 року на дату 22 жовтня 1991 року на першочергове отримання житла та у першочерговій черзі як учасника бойових дій з 10 жовтня 2003 року, а також внести відповідні зміни в облікові документи ОСОБА_1 щодо черги на отримання житла з урахуванням нової дати. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Київське квартирно-експлуатаційне управління 08січня 2020 року подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючи на його незаконність, необґрунтованість, порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що на момент переїзду позивача до іншого гарнізону, діяв наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 року №20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України», який пройшов державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України як нормативно-правовий акт 20.02.1995 року №43/579. Відповідно до наказу Міністра оборони України від 03.02.1995 року №20 при переміщенні військовослужбовців до іншого гарнізону відсутня і як причинний наслідок цього, військовослужбовці зараховувались на квартирний облік без збереження попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивача було зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 з 22 жовтня 1991 року, тому відповідно до вимог чинного законодавства України, датою постановки останнього на квартирний облік повинна бути саме 22 жовтня 1991 року. Також зазначив, що при визначенні черговості надання жилого приміщення для позивача застосуванню підлягають статті 38-44 ЖК УРСР, а не наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, який істотно звужує обсяг встановлених законом прав.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. При цьому згідно з частиною третьою цієї статті при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадянин не може бути обмежений або привілейований у своїх конституційних правах та свободах за ознакою місця проживання або іншими ознаками відповідно до статті 24 Конституції України.

Відповідно до ст. ст. 34, 37 Житлового кодексу Української РСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.

Відповідно до ст. 43 ЖК Української РСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 03 серпня 2006 року № 1081 затвердив Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Пункт 4 цього порядку, зокрема, передбачає, що центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронні органи спеціального призначення, Держспецтрансслужба та Держспецзв`язок, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону про внесення змін до статті 12 зазначено, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.

Відповідно до п. 26 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та пунктом 3.7 наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Встановлено, що ОСОБА_1 є полковником запасу відповідно до витягу з послужного списку та з 03 березня 1995 року перебуває на квартирному обліку Житлової комісії Сухопутних військ Збройних Сил України в загальній черзі та першочерговій пільговій черзі як учасник бойових дій (а.с. 9-10).
ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з 22 жовтня 1991 року згідно з довідкою № 19 від 11 березня 2003 року (а.с. 11).
У 2018 році ОСОБА_1 звернувся до Житлової комісії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України з проханням про внесення змін у житлову справу та перенесення дати зарахування на квартирний облік у загальній черзі на 22 жовтня 1991 року, та пільговій як учасника бойових дій з 10 жовтня 2003 року.
12 жовтня 2018 року за результатами засіданні Житлової комісії Командування ЗВ ЗСУ було постановлено перенести позивачу дату зарахування на квартирний облік у Житловій комісії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України з 22 жовтня 1991 року та на першочергове отримання житла як учасник бойових дій з 10 жовтня 2003 року (а.с. 15-16).
Київське квартирно-експлуатаційне управління листом від 24 лютого 2019 року повідомило про відсутність підстав для перенесення дати, а до житлової комісії Командування Сухопутних військ буде направлено лист щодо скасування відповідного рішення (а.с. 17-18).
Перевіришвши наявні у матеріалах справи докази в сукупності із переліченими нормами, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову, оскільки встановлення факту порушення житлових прав позивача та внесення змін до дату зарахування його на квартирний облік, забезпечує рівність в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби, втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби.

Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що при визначенні черговості надання жилого приміщення для позивача застосуванню підлягають статті 38-44 ЖК УРСР, а не наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, який істотно звужує обсяг встановлених законом прав.
Аналогічні висновки зазначені у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 760/9507/15-ц, від 07 червня 2018 року у справі № 362/4273/17, від 27 вересня 2018 року у справі № 362/4307/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 362/6383/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 285/3566/17, від 20 березня 2019 року у справі № 760/750/16-ц, від 04 листопада 2019 року у справі № 362/776/19, від 22 листопада 2019 року у справі № 362/1608/17.

Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Доводи апеляційної скарги про те, що що на момент переїзду позивача до іншого гарнізону, діяв наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 року №20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України», який пройшов державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України як нормативно-правовий акт 20.02.1995 року №43/579. Відповідно до наказу Міністра оборони України від 03.02.1995 року №20 при переміщенні військовослужбовців до іншого гарнізону відсутня і як причинний наслідок цього, військовослужбовці зараховувались на квартирний облік без збереження попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, суд апеляційною інстанції не приймає до уваги, оскільки на час прийняття оскаржуваного рішення наказ Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року втратив чинність.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що житлове право позивача було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 22 Конституції України, ст. 34, 37, 43 Житлового кодексу Української РСРта Закон України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києвавід 02 грудня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «17» березня 2020 року.

Головуючий суддя СуддіЛ.П. Сушко І.В. Іванова О.І. Сліпченко