Провадження № 2/522/1576/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

12 березня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря судового засідання - Полегенького В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення суми страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і ОСОБА_2 (далі Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM № 111902 від 10.11.2016 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Audi Q3, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

22.04.2017 року в місті Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія ОСОБА_2 та автомобіля Chevrolet Aveo, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під управлінням водія ОСОБА_1 .

Згідно з постановою Київського районного суду міста Одеси від 12.06.2017 року особою винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання ДТП визнано ОСОБА_1 .

Відповідно до рахунків № КЗЗ0000615/КЗС00000672 від 04.05.2017 року та № КЗЗ0000615/КЗНЗ000465 від 29.05.2017 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 62 507 грн. 52 коп.

Згідно умов договору страхування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило Страхувальнику (на рахунок СТО) суму страхового відшкодування в розмірі 58 884 гри. 22 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у відповідності до статті 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви Страхувальника про настання страхового випадку від 24.04.2017 року та страхових актів № UА006/L01/01 від 12.05.2017 року та №UА006/L01/02 від 06.06.2017 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжними дорученнями № 4284 від 16.05.2017 року та № 5065 року від 08.06.2017 року.

У зв`язку з тим, що після виплати страхового відшкодування у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 58 884 гри. 22 коп, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Представник ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлено належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. До суду надійшла заява від представника позивача в який він просив розглядати справу без участі представника позивача та зазначив про підтримання позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. 20 лютого 2020 року надав відзив на позовну заяву про стягнення суми страхового відшкодування. Згідно відзиву, позовні вимоги визнав частково у розмірі наявної різниці між фактичним розміром шкоди та сумою страхової виплати. Вважає, що інша частина сума повинна бути стягнута не з нього, а з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», в якій він застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Вказав, що оскільки діяв відповідно до ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не вчиняв дій перелічених у ст. 37 цього закону, то обов`язок здійснити страхове відшкодування у страховика за деліктним зобов`язанням виник, проте страховик, до якого перейшло право вимоги від потерпілої особи (страхувальника за договірним зобов`язанням) не вчинив дій, які вимагає закон, для реалізації свого права. Таким чином, право вимоги страхового відшкодування переходить до нього лише в частині перевищення розміру завданої шкоди ліміту відповідальності страховика.

25 лютого 2020 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив.

Представник Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» в судове засідання не з`явився, повідомлено належним чином. Заяв та пояснень до суду не надходило.

Дослідивши, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, пояснення відповідача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтями 3,22,28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальника. При настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM № 111902 від 10.11.2016 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Audi Q3, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, що 22.04.2017 року в місті Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія ОСОБА_2 та автомобіля Chevrolet Aveo, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під управлінням водія ОСОБА_1 .

Згідно з постановою Київського районного суду міста Одеси від 12.06.2017 року особою винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до настання ДТП визнано ОСОБА_1 .

За нормою частини третьої ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до рахунків № КЗЗ0000615/КЗС00000672 від 04.05.2017 року та № КЗЗ0000615/КЗНЗ000465 від 29.05.2017 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 62 507 грн. 52 коп.

Приватним акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було визнано вищевказане ДТП страховим випадком та в подальшому, згідно умов договору страхування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило Страхувальнику (на рахунок СТО) суму страхового відшкодування в розмірі 58 884 гри. 22 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у відповідності до статті 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви Страхувальника про настання страхового випадку від 24.04.2017 року та страхових актів № UА006/L01/01 від 12.05.2017 року та №UА006/L01/02 від 06.06.2017 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжними дорученнями № 4284 від 16.05.2017 року та № 5065 року від 08.06.2017 року.

Отже після виплати страхового відшкодування у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виникло право і до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди. В той же час, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент настання страхової події була забезпечена в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Юнівес» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/003458121, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб в розмірі 50 000,0 грн.

Так, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані: вжити заходів для невідкладеного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди (п.33.1.2).

Статтею 38 цього ж Закону встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умови визначених у підпунктах 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних ОСОБА_1 у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» в межах страхового ліміту в 50 000,0 грн.

В той же час, судом встановлено, що позивач звертався до страховика, у якого була застрахована цивільна відповідальність відповідача, як власника наземного транспортного засобу - «СК «Юнівес», проте отримали відмову у зв`язку з порушенням строку для звернення з заявою про страхове відшкодування. Зазначена відмова не була оспорена позивачем. Суд враховує, що мотиви відмови не пов`язані з діями відповідача.

Судом встановлено, що різниця між фактичним розміром шкоди (58 884 грн. 22 коп.) і розміром страхової суми (50 000 грн.), становить 8884,22 (58 884 грн. 22 коп. - 50 000 грн. 00 коп. = 8884 грн. 22 коп.).

Судом врахована правова позиція постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у цивільній справі № 755/18006/15-ц.

Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу серії АК N 5252001 страховиком відповідача з страховим лімітом 50 000,0 грн. на момент вчинення ДТП була третя особа ПАТ «Страхова компанія «Юнівес».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку. Так, підпункт 33.1.4 (до набрання чинності Законом N 3045-VI від 17 лютого 2011 року - підпункт 33.1.2) пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 ("ґ") пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

З огляду на це необґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що шкода має бути відшкодована її заподіювачем, якщо він не виконав обов`язок щодо надання письмового повідомлення про ДТП встановленого зразка третій особі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Юнівес» на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АК 003458121, то, у даному випадку, позивач мав самостійно звернутись до Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про виплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, між позивачем та відповідачем будь-яких договірних відносин не виникало, у зв`язку з чим, позивач не мав права надавати оцінку повідомлення відповідача про настання страхового випадку, що було подане до Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес».

Суд не приймає до уваги доводи позивача ПАТ СК "ПЗУ Україна"?про те, що, навіть якщо цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 і була забезпечена полісом страхування, то відповідати за завдану шкоду має саме відповідач, як особа, винна у настанні ДТП.

Так, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У разі незгоди із відмовою про виплату страховиком відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» суми страхового відшкодування, позивач не позбавлений можливості оскаржити своє порушене право у судовому порядку.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Одеського Апеляційного суду від 27.09.2019 у справі № 522/2394/19.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткову необґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та часткове задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення суми страхового відшкодування.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення суми страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (, МФО: 351005, п/р НОМЕР_4 , адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40) грошові кошти у розмірі 8884 (вісім тисяч вісімсот вісімдесят дві) гривні 22 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 17 березня 2020 року.

Суддя А.В. Науменко

12.03.20