Справа № 243/1132/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Сидоренко І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Моїсеєвої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сіверсько-Донецького басейнового Управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Сіверсько-Донецького басейнового Управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтував тим, що згідно нак4азу № 48-л 07 квітня 2015 року його прийнято на роботу сторожем до Слов`янського міжрайонного управління водного господарства. На підставі наказу Державного агентства водних ресурсів України від 26 березня 2019 року Слов`янське міжрайонне управління водного господарства України з 01 вересня 2019 року реорганізоване шляхом приєднання до Сіверсько-Донецького басейнового управління водних ресурсів.

09 січня 2020 року на підставі наказу від 08 січня 2020 року позивача звільнено за систематичне невиконання без поважних причин своїх обов`язків, згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення безпідставним, а наказ про його звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Так, 22 листопада 2019 року наказом № 209-ос до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Але, про існування цього наказу йому відомо не було та його з ним ніхто не ознайомлював. Дійсно, він надавав пояснення щодо факту нестачі трубопроводу, але він не охороняв трубопровід на тій дільниці та жодної провини з його сторони в нестачі трубопроводу не було. Про існування наказу про накладення на його догани, він дізнався лише після звільнення.

Відповідно до наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності від 16 грудня 2019 року № 234-ос, позивача притягнуто до відповідальності за дії, які ним вчинені не в робочий час, оскільки 02 грудня 2019 року він був вихідний та проводив час на власний розсуд.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії або бездіяльність працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями або бездіяльністю і порушення або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Таким чином, в першому випадку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відсутня його вина у виявлені недостачі трубопроводу, а в другому випадку відсутній факт виконання ним трудових обов`язків 02 грудня 2019 року. Крім того, як вбачається із дій відповідача, позивача двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності за одні й ті самі дії спочатку 16 грудня 2019 року накладено догану, а поті 08 січня 2020 року звільнено, в той час як жодних інших порушень він після 02 грудня 2019 року не вчиняв.

Отже, за дії, що вчинені ним 02 грудня 2019 року, його звільнено 08 січня 2020 року, тобто з порушенням встановленого строку притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Зазначає, що у зв`язку з незаконністю його звільнення, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати в сумі 147,73 грн. за календарний день, обчисленої відповідно до Довідки про ходи наданої відповідачем.

Крім того, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновлення становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Тобто, за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Після уточнення позовних вимог, просить суд визнати незаконним та скасувати наказ відповідача про його звільнення, поновити його на роботі на посаді сторожа Слов`янської експлуатаційної дільниці Сіверсько-Донецького басейнового управління водних ресурсів, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 січня 2020 року по день винесення рішення судом, з розрахунку 147,73 грн. за кожен календарний день, а також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., сплачений судовий збір у розмірі 1681,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій на заявлених ним вимогах наполягав, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте направив на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, в якій просив суд ухвалити рішення на власний розсуд.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Сіверсько-Донецького басейнового Управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, підлягають задоволенню з наступних підстав.

У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гідністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2).

Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу.

Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов`язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні« конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 07 квітня 2015 року працював на посаді сторожа Слов`янської експлуатаційної дільниці у Слов`янському міжрайонному управлінні водного господарства (наказ № 48-п від 07 квітня 2015 року).

09 січня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин своїх обов`язків, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу № 6-ос від 08 січня 2020 року.

Наведені обставини підтверджуються копією трудової книжки серії АР № 167375, заповненої 06 серпня 1999 року на ім`я позивача.

Відповідно до копії Наказу Сіверсько-Донецького басейнового Управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України № 6-ос від 08 січня 2020 року, ОСОБА_1 , звільнено з роботи сторожа Слов`янської експлуатаційної дільниці, з 09 січня 2020 року за систематичне невиконання без поважних причин своїх обов`язків, як робітника до якого раніше застосовувалися дисциплінарні стягнення (п. 3 ст. 40 КЗпП України). Підставою для такого рішення працедавця стали Наказ Сіверсько-Донецького басейнового Управління водних ресурсів № 209-ос від 22 листопада 2019 року, Наказ Сіверсько-Донецького басейнового Управління водних ресурсів № 234-ос від 16 грудня 2019 року та згода профспілкового комітету (протокол засідання від 02 січня 2020 року № 1).

Як вбачається з Наказу № 209-ос від 22 листопада 2019 року, у зв`язку з виявленням факту нестачі сталевих труб магістральних трубопроводів Слов`янської зрошувальної системи: 2-3 МКр, орієнтовна протяжність 4,5 пог.км Ду-1000мм, та 2-3-1 МКр, орієнтовна протяжність 1,0 пог.км Ду-800мм, відповідно до Акту службового розслідування від 20 листопада 2019 року, та з метою недопущення в подальшому недбалого ставлення до виконання своїх посадових та службових обов`язків працівниками Слов`янської експлуатаційної дільниці, ОСОБА_1 з-поміж інших, оголошено догану за неналежне посадових обов`язків. Позивач з даним наказом не ознайомлений.

Підставою для наведеного рішення є Акт службового розслідування за фактом нестачі труб сталевих трубопроводів 2-3 МКр, та 2-3-1 МКр, Слов`янської ЗС Сіверсько-Донецького БУВР від 20 листопада 2019 року та пояснювальних записок від 19 листопада 2019 року сторожів Слов`янської експлуатаційної дільниці ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та оглядача гідротехнічних об`єктів ОСОБА_6 .

Згідно з Актом службового розслідування за фактом нестачі труб сталевих трубопроводів 2-3 МКр, та 2-3-1 МКр, Слов`янської ЗС Сіверсько-Донецького БУВР, комісією з розслідування факту нестачі сталевих труб магістрального трубопроводу проведено розслідування та встановлено:

- що невідомими особами за допомогою техніки демонтовано та викрадено 4501 погонних метри сталевого магістрального трубопроводу 2-3 МКр Слов`янської зрошувальної системи ДУ 1000мм t ст. 10 мм від ПК 63+56 до ПК 108+57 та викрадено 1450 погонних метри сталевого магістрального трубопроводу 2-3-1 МКр Слов`янської зрошувальної системи Ду-800мм t ст. 9 мм від ПК 0+00 до ПК 14+50;

- згідно з поясненнями оглядача насосної станції НСП-8 Слов`янської зрошувальної системи ОСОБА_6 , він працює з 2019 року, при обході трубопроводу порушень не виявляв;

- згідно з поясненнями сторожа насосної станції НСП-8 Слов`янської зрошувальної системи ОСОБА_2 , він працює з 2013 року, під час його змін викрадень трубопроводу не було;

- згідно з поясненнями сторожа насосної станції НСП-8 Слов`янської зрошувальної системи ОСОБА_3 , він працює з 2017 року, за час його роботи викрадень трубопроводу не було;

- згідно з поясненнями сторожа насосної станції НСП-7 Слов`янської зрошувальної системи ОСОБА_4 , він працює з 2016 року, при обході трубопроводу порушень не виявляв;

- згідно з поясненнями сторожа насосної станції НСП-7 Слов`янської зрошувальної системи ОСОБА_5 , він працює з 2002 року. Йому відомо, що в 2014 році був випадок викрадення частини трубопроводу, про що він повідомляв диспетчера та начальника насосних станцій колишнього Слов`янського міжрайонного управління водного господарства. За даним фактом було викликано поліцію. В 2017 році було вирізано частину трубопроводу, про що він повідомляв диспетчера та начальника насосних станцій колишнього Слов`янського міжрайонного управління водного господарства. За даним фактом було викликано поліцію.

Комісією при проведені розслідування зроблено висновок, з якого вбачається, що начальник Слов`янської експлуатаційної дільниці ОСОБА_7 , сторожі насосної станції НСП-8 Слов`янського ЗС Хоронько ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та сторожі насосної станції НСП-7 Слов`янської ЗС ОСОБА_10 , ОСОБА_11 порушили вимоги посадових інструкцій, чим завдали матеріальної шкоди Сіверсько-Донецькому БУВР. Також запропоновано розглянути питання щодо притягнення до відповідальності начальника Слов`янської ЕД ОСОБА_12 , а також сторожів насосної станції НСП-8 Слов`янського ЗС Хоронько ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та сторожів насосної станції НСП-7 Слов`янської ЗС ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за недбале ставлення до виконання своїх посадових обов`язків та направити матеріали по факт нестачі сталевих труб магістральних трубопроводів до Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області. Позивач з наведеним актом ознайомлений.

Наказом Сіверсько-Донецького басейнового Управління водних ресурсів № 234-ос від 16 грудня 2019 року, за участь у скоєнні протиправних дій, що привели до нанесення матеріальної шкоди Сіверсько-Донецькому БУВР, сторожу ОСОБА_1 оголошено догану. Так, 02 грудня 2019 року сторож НСП-10 Слов`янської ЗС повідомив чергового диспетчера Сіверсько-Донецького басейнового управління водних ресурсів про порушення цілісності ґрунту над проходженням траси магістрального трубопроводу 1-1-1 МКр та розкриття сталевої труби Ду-800мм Слов`янської зрошувальної системи розташованої в районі с. Олександрівка Слов`янського району. За наказом начальника управління на місце події терміново виїхала комісія Сіверсько-Донецького БУВР для проведення розслідування факту пошкодження означеного трубопроводу. При прибутті на місце події, комісією було встановлено, що двома екскаваторами марки Volvo державний номер НОМЕР_1 та державний номер НОМЕР_2 проводилися земляні роботи по розкриттю сталевого магістрального трубопроводу Ду-800мм. Серед осіб, як здійснювали протиправні дії був і сторож насосної станції НСП-7 Слов`янської експлуатаційної дільниці Сіверсько-Донецького БУВР ОСОБА_1 з власним автомобілем ВАЗ-21070 з причепом, в якому знаходилось газорізне обладнання, яким він проводив вирізання люків у сталевому магістральному трубопроводі. На запитання, чому він знаходиться з газорізним обладнанням на місці події, ОСОБА_1 відмовився надавати будь-які пояснення. По даному факту, диспетчером Сіверсько-Донецького БУВР була викликана національна поліція, яка зафіксувала осіб які знаходились на місці події та приймала участь в підготовці трубопроводу 1-1-1 МКр до демонтажу. Зі слів слідчого, вся техніка, яка була задіяна та знаходилась на місці події була конфіскована та направлена на штраф майданчик до м. Краматорськ.

З наведеним наказом ОСОБА_1 також не ознайомлено.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 цього ж Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України визначено гарантії забезпечення права громадян на працю.

Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (пункт 6 частини 1 статті 5-1 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до статті 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41), або на вимогу профспілкового, чи іншого органу, уповноваженого на представництво трудовим колективом (стаття 45).

Пунктом 3 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Так, судом встановлено, що позивача було звільнено з посади у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин ним своїх обов`язків, як такого, щодо якого раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Згідно з абзацом четвертим статті 149 Кодексу законів про працю України, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року роз`яснено, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що прийняття рішення про звільнення позивача з роботи за систематичне невиконання ним трудових обов`язків, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, не ґрунтується на законних підставах, оскільки ОСОБА_1 звільнено з роботи за проступок, який ним вчинено в позаробочий час, а також з тих підстав, що рішення щодо накладення дисциплінарних стягнень на позивача у вигляді відповідних наказів, останньому під розписку не доводились.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення позивача за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з наказ відповідача про звільнення ОСОБА_1 з роботи є незаконним, підлягає скасуванню, а позивач має бути поновлений на роботі.

Частиною першою статті 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Виходячи з попереднього висновку щодо незаконності наказу відповідача про звільнення позивача, а також про необхідність поновлення останнього на роботі, суд вирішує питання відносно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За правилами ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі суд одночасно вирішує питання щодо виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р.

Середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

На підставі наказу Сіверського-Донецького басейнового управління водних ресурсів № 155 від 03 грудня 2019 року, позивача ОСОБА_1 увільнено від виконання обов`язків сторожа, у зв`язку з проведення службового розслідування без збереження за ним заробітної плати за цей період. Виходячи з цього, розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата за час вимушеного прогулу, є два місяці що передують місяцю, в якому позивача увільнено від виконання посадових обов`язків, а саме за жовтень 2020 року та листопад 2020 року.

Згідно з довідкою про доходи позивача від 27.01.2020 року, сукупний розмір заробітної плати за жовтень-листопад 2019 року становив 8863,68 (за жовтень 2019 року 4443,69 грн., за листопад 2019 року 4419,99 грн.), середньоденна заробітна плата позивача становить 147,73 грн.

Проте, з таким розрахунком середньої заробітної плати позивача суд не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 8 Постанови КМУ № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Проте, відповідачем середньоденний заробіток обчислено виходячи із розрахунку заробітної плати за останні два місяці роботи поділеного на кількість календарних днів за виключенням святкових днів.

Однак, Верховний Суду України в своїй постанові від 14.09.2016 р. за справою № 6-419цс16 сформував правову позицію щодо розрахунку середньої зарплати за час вимушеного прогулу.

З урахуванням норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 28.08.2018 року № 78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік», загальна кількість робочих днів у жовтні-листопаді 2019 року становить 42 робочі дні (по 21 робочому дню в кожному місяці).

Отже, середньоденний заробіток позивача становить 211,04 грн., із розрахунку 8863,68 грн. (заробітна плата за жовтень-листопад 2019 року) : 42 робочі дні.

Згідно додатку до листа Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 року № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» кількість робочих днів при п`ятиденному робочому тижні з двома вихідними днями у суботу та неділю становить: у січні 2020 року 17 (21 робочий день 4 дні фактично відпрацьованих) , у лютому 2016 року 20 день, у березні 2016 року 14 дні (21 робочий день 7 днів). Загальна кількість робочих днів, яка підлягає оплаті середнім заробітком за час вимушеного прогулу становить 51 день. Отже, сума середньоденного заробітку, становить 10763,04 грн., виходячи з розрахунку 211,04 грн. (середньоденний заробіток) х 51 робочий день (у період з 09 січня 2020 року по 19 березня 2020 року)

Таким чином, вимога щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню за період з 09 січня 2020 року по 19 березня 2020 року включно (день винесення рішення) на суму 10763,04 грн.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України 2004 року).

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не охоплюється самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом стягнення середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні, а має самостійне юридичне значення.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, в даному випадку затримку у виплаті середньомісячного заробітку при звільненні, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн.

Згідно з частинами 1-3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, згідно з розрахунками вартості послуг за надану правову допомогу, які містяться в Акті виконаних робіт до Договору про надання правничої допомоги адвоката, винагорода адвоката ОСОБА_13 за надання правової допомоги ОСОБА_1 , згідно договору про надання правової допомоги від 10 січня 2020 року, становить 4000,00 грн.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1681 грн. 60 коп.

Крім того, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивача звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду із позовною вимогою щодо поновлення на роботі, а отже судовий збір в даному випадку підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1681,60 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Відповідно до п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, Суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника;

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 128, 131, 133, 141, 259, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, ст. ст. 4, 5-1, 36, 40, 83, 116, 139, 147, 148, 149, 235, 237-1 КЗпП України, Законом України "Про оплату праці", Законом України "Про судовий збір", суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сіверсько-Донецького басейнового Управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Сіверсько-Донецького басейнового Управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України № 6-ос від 08 січня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді сторожа Слов`янської експлуатаційної дільниці Сіверсько-Донецького басейнового управління водних ресурсів.

Стягнути з Сіверсько-Донецького басейнового Управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Торська, 35, ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09 січня 2020 року по 19 березня 2020 року включно у сумі 10763 (десять тисяч сімсот шістдесят три) гривні 04 копійки, з якої підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з Сіверсько-Донецького басейнового Управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Торська, 35, ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду заподіяну незаконним звільненням у сумі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок та судовий збір у сумі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 копійок, з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

Стягнути з Сіверсько-Донецького басейнового Управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Торська, 35, ), на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок на р/р: UA0026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), р/р UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Повний текст рішення виготовлений 20 березня 2020 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко