РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар судового засідання Сауляк Я.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Букалова С.С., Сікози В.О. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг авангард», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

Позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг авангард», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в якій просив скасувати наказ №261-к від 15.07.2019 року про звільнення позивача. Поновити на посаді позивача та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням уточнень до позовної заяви у сумі 21020,60грн., та судові витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Позивач з 19.03.2018 року працював на посаді інспектора служби безпеки Філії «Чорнобаївське» ПрАТ «Агрохолдинг Авангард». 18.07.2019 року позивачу стало відомо, що його звільнили з посади за власним бажанням з 15.07.2019 року. Позивачем відкликано заяву про звільнення. В день видання наказу про звільнення позивач перебував на лікарняному. Після лікарняного 22.07.2019 року, позивачу видано трудову книжку. Таким чином позивач вважає, що звільнення є незаконним з підстав порушення роботодавцем вимог законодавства, а тому наказ про звільнення підлягає скасуванню. Позивач зазначає, що його було звільнено без законної на те підстави, а тому він повинен бути поновлений на роботі, та одночасно з поновленням на роботі відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, який з урахуванням уточнень до позовної заяви складає 21020,60грн. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішина Ю.М. від 27.09.2019 року, прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

18.10.2019 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву в якому він просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг авангард», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у повному обсязі, посилаючись на те, що звільнення позивача відбулось із додержанням усіх норм чинного законодавства. Окрім того, зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вказаною позовною заявою, в зв`язку з цим просить відмовити у задоволенні позову в частині вимог щодо поновлення на роботі.

18.10.2019 року представником відповідача надано клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішина Ю.М. від 22.10.2019 року, призначено розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг авангард», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено судове засідання у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

На підставі наказу директора Філія «Чорнобаївське» ПАТ «Агрохолдинг Авангард» від 16.03.2018 року №42-к, позивач ОСОБА_3 був прийнятий на посаду інспектора служби безпеки, адміністрація с.Східне ПЗ на 0,5 ставки з 19.03.2018 року, з посадовим окладом відповідно до штатного розкладу та пропорційно відпрацьованому часу з випробувальним терміном 1 місяць.

Згідно з заявою позивача ОСОБА_3 , від 27.06.2019 року, позивач просив звільнити його з займаної посади з 15.07.2019 року за власним бажанням згідно чинного законодавства України.

Листом відповідача від 04.07.2019 року №1126 позивача повідомлено, що підприємством зафіксовано відсутність позивача на робочому місці та на підприємстві взагалі 01.07.2019 року з 10-40год. до 17-00год., та 02.07.2019 року з 11-00год. до 17-00год. Зазначений лист направлено позивачу та отримано позивачем власноручно 06.07.2019 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення наявного в матеріалах справи.

08.07.2019 року позивачем направлено відповідачу лист з якого вбачається, що причиною відсутності позивача на робочому місці, є госпіталізація позивача у неврологічне відділення.

Актами від 03.07.2019 року, 04.07.2019 року, 05.07.2019 року. 08.07.2019 року, 09.07.2019 року, 10.07.2019 року, 11.07.2019 року, 12.07.2019 року, 15.07.2019 року, встановлено відсутність позивача на робочому місці і на підприємстві взагалі.

Актом від 11.07.2019 року, про здійснення телефонного дзвінка встановлено, що станом на 11.07.2019 року позивач не знаходився на лікарняному.

Актом службового розслідування від 11.07.2019 року, зроблені наступні висновки: що позивачем було допущено порушення трудової дисципліни, а саме: прогул з поважних причин, та покладено на директора Філія «Чорнобаївське» ПАТ «Агрохолдинг Авангард» питання про накладення на позивача стягнення за порушення трудової дисципліни.

Наказом від 15.07.25019 року, позивача звільнено відповідно до ст. 38 КЗпП України з посади з 15.07.2019 року за власним бажанням. Компенсовано позивачу 8 днів невикористаної щорічної відпустки за період відпрацьованого часу з 19.03.2018 року по 15.07.2019 року. Підстава - заява позивача.

Листом від 15.07.2019 року №1187, позивача повідомлено, що його звільнено 15.07.2019 року з займаної посади за власним бажанням, та буде проведено остаточний розрахунок по заробітній платі та буде здійснено перерахування орендної плати відповідно до договору найму (оренди) транспортного засобу від 25.04.2018 року. Повідомлено позивача, що він може надати письмову згоду на відправлення його трудової книжки поштою (із зазначенням адреси відправлення).

Вказаний лист разом з наказом про звільнення позивач отримав особисто 18.07.2019 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення наявна в матеріалах справи.

22.07.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про скасування наказу про звільнення, зі змісту якої вбачається, що позивач 22.07.2019 року, після одужання, вийшов на своє робоче місце для здійснення своїх посадових обов`язків, однак його не допущено на його робоче місце, повідомивши, що позивача звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні надали пояснення, які зводяться до того, що позивач влітку прийняв бажання звільнитися. Написав заяву про звільнення за власним бажанням. З заявою про відкликання заяви про звільнення не звертався та вказана заява не надходила до підприємства. 22.07.2019 року надав лікарняний та забрав трудову книжку.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні надала пояснення, які зводяться до того, що вона 01.07.2019 року супроводжувала позивача за місцем роботи, була присутня на прохідній, коли позивач благав директора не звільняти його.

Право громадянина на працю та гарантії захисту від незаконного звільнення, а також створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею, рівних можливостей у виборі професії та роду трудової діяльності, та забезпечення гарантій захисту працівника від незаконного звільнення закріплено статтею 43 Конституції України.

Частиною першою статті 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (частина третя статті 38 КЗпП України).

Отже, стаття 38 КЗпП України зобов`язує власника звільнити працівника в строки, про які працівник просить, також за наявності інших поважних причин, які зазначені в частині першій статті 38 КЗпП України. Тобто перелік таких причин не є вичерпним.

З наявного у матеріалах справи листка непрацездатності Серія АДЛ №856057, виданого на ім`я позивача, слідує, що позивач з 12.07.2019 року по 20.07.2019 року перебував на лікарняному. Мав стати до роботи з 22.07.2019 року.

У постанові від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18) Верховний Суд указав, що причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.

Документів, які б підтверджували неможливість виконувати трудові обов`язки позивачем 03.07.2019 року, 04.07.2019 року, 05.07.2019 року. 08.07.2019 року, 09.07.2019 року, 10.07.2019 року, 11.07.2019 року надано не було.

Неможливість виконання роботи позивачем з 12.07.2019 року по 20.07.2019 року, була викликана хворобою позивача, що є поважною причиною невиконання позивачем його трудових обов`язків, яка підтверджена листком непрацездатності, згідно до якого позивач має стати до роботи з 22 липня 2019 року.

Положеннями КЗпП України визначено, що при розірванні трудового договору з ініціативи працівника, роботодавець може звільнити працівника у день подання останнім заяви за умови, якщо працівник сам визначає цей день датою звільнення, вказавши при цьому поважну причину, яка зумовила прийняття ним рішення про звільнення.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року N 6-р (II)/2019, визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України. Конституційний Суд України зазначив, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці.

Наказ про звільнення позивача видано 15.07.2019 року, тобто у період, коли позивач був непрацездатний, згідно листка непрацездатності Серія АДЛ №856057, виданого на ім`я позивача, що є порушенням частини третьої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що відповідачем подано достатньо доказів, які в своїй сукупності доводять правомірність звільнення позивача за власним бажанням.

Проте, наслідком звільнення працівника у період його непрацездатності є зміна дати звільнення, а не поновлення на роботі.

Аналогічний за змістом висновок висловлений також у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі N 545/1151/16-ц (провадження N 61-17196вв19), від 11 грудня 2019 року у справі N 522/3410/15-ц (провадження N 61-43676св18), від 16 червня 2020 року у справі N 750/8456/17 (провадження N 61-22946св18).

Проаналізувавши надані позивачем докази, зокрема листок непрацездатності, суд вважає необхідним змінити дату звільнення ОСОБА_3 з посади інспектора служби безпеки, адміністрація, с. Східне ПЗ, за власним бажанням, відповідно до статті 38 КЗпП України з 15 липня 2019 року на 22 липня 2019 року.

Статтею 235 КЗпП України визначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу стягується у разі звільнення без законної підстави при винесенні рішення про поновлення на роботі, а також у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника.

З огляду на викладене, суд вважає відсутніми підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з відмовою позивачу у скасуванні наказу про звільнення та поновленні його на роботі, так як ці вимоги є похідними від попередніх позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10-11, 60, 88, 212, 213, 215, 292 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг авангард», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_3 з посади інспектора служби безпеки, адміністрація, с. Східне ПЗ, за власним бажанням, відповідно до статті 38 КЗпП України з 15 липня 2019 року на 22 липня 2019 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг авангард» (; 03135, м.Київ, проспект Перемоги, буд.121-В) на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції до Херсонського апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Херсонський міський суд Херсонської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.М. Єпішин