КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/27798/19

номер провадження: 22-ц/824/3600/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.М.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Сібірцевої Олени Сергіївни на ухвалу Оболонського районного суду міста Києвавід 13 грудня 2019 року у складі судді Андрейчук Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну умов шлюбного договору,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну умов шлюбного договору.

Позовна заява мотивована тим, що з 05 червня 2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Зазначав, що 05 червня 2015 року між ним та відповідачем був укладений шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірнак М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 654, який є чинним. Зазначав, що пунктом 3.7. шлюбного договору передбачено, що чоловік зобов`язується в період шлюбу та у випадку його розірвання до моменту досягнення спільною дитиною подружжя повноліття виділяти дружині погоджену подружжям щомісячну суму коштів на утримання дитини. Розмір зазначеного щомісячного утримання та форма його надання будуть погоджені подружжям додатково шляхом укладення окремої угоди. Зазначав, що дитина проживає разом із відповідачем, його доступ до дитини обмежений та він не має можливості утримувати дитину особисто.

Вказував, що він неодноразово пропонував відповідачу врегулювати питання утримання дитини, в тому числі, шляхом внесення змін та доповнень до шлюбного договору, або шляхом укладення окремої угоди щодо утримання дитини на виконання пункту 3.7 шлюбного договору із зазначенням суми такого утримання та способу виконання обов`язку по утриманню дитини. Однак ОСОБА_2 ухиляється від внесення змін до шлюбного договору та укладення окремої угоди у частині утримання дитини, у зв`язку з чим порушуються права та інтереси дитини на належне та достатнє утримання, а також порушуються права позивача на реалізацію його батьківського обов`язку щодо утримання дитини.

З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_1 просив змінити пункт 3.7 шлюбного договору та викласти його у такій редакції: «Чоловік зобов`язується сплачувати дружині щомісячно на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення дитиною повноліття, аліменти у розмірі 55 000 грн 00 коп., шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок дружини: ОСОБА_1 , Barclays Bank, Sort Code 20-08-14 , Acc . № НОМЕР_1. Додаткові витрати на дитину, зокрема, оплата за навчання, послуги репетиторів, відвідування спортивних секцій, витрати на дозвілля, відпочинок, подорожі, медичне обслуговування тощо, сплачуються чоловіком окремо за додатковою домовленістю із дружиною та/або на підставі рахунків на оплату додаткових витрат на дитину».

06 листопада 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Губін О.Т. подав до суду відзив на позов, у якому зазначав, що цей спір відноситься до виключної юрисдикції англійських судів, оскільки питання утримання дитини є предметом розгляду справи № ZС18D00227 Палати у сімейних справах Високого суду правосуддя у місті Лондон, Англія. Вважав, що позов про зміну умов шлюбного договору, який поданий ОСОБА_1 до суду першої інстанції, не несе настання реальних правових наслідків, тобто, носить фіктивний характер з метою зупинення та створення перешкод суду у розгляді справи № 2С18Б00227 про поділ майна подружжя, призначення і стягнення аліментів на дитину та дружину в Англії . Просив позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну умов шлюбного договору залишити без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України, визнати подання даного позову зловживанням процесуальними правами та постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з ОСОБА_1 штрафу у зв`язку із зловживанням процесуальними правами.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Сібірцева О.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що застосування судом норм права, пов`язаних із громадянством Англії відповідача і дитини сторін є несумісним із публічним порядком України, оскільки проголошений Конституцією України принцип єдиного громадянства свідчить про те, що хоча відповідач та дитина сторін набули громадянства Англії, однак у правових відносинах із Україною вони визнаються лише громадянами України. Вказує, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги виключно існування у відповідача та дитини сторін громадянства Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, які водночас є громадянами України і вони визнаються у правовідносинах із Україною відповідно до положень Конституції України, Закону України «Про міжнародне приватне право», що призвело до невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Вказує, що відповідно до пункту 4.2 шлюбного договору від 05 червня 2015 року, укладеного між сторонами, даний договір регулюється та тлумачиться відповідно до норм матеріального права України, а тому з огляду на зазначене положення шлюбного договору, а також положення ст.ст.43, 59 Закону України «Про міжнародне приватне право» позивач та відповідач обрали право України, яке застосовується до шлюбного договору.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що англійські суди розглядатимуть та вирішуватимуть усі питання що стосується будь-якого шлюбного спору між сторонами в рамках розгляду справи по суті, оскільки судом першої інстанції не враховано лист C.L.CLEMO&Co від 09 грудня 2019 року із засвідченим перекладом на українську мову, в якому зазначено, що стосовно шлюбного контракту, укладеного між сторонами, які були присутні на слуханні в Сімейному суді 04 грудня 2019 року, пан ОСОБА_5 прийняв рішення, що провадження в Англії не призупиняється, але можна стверджувати, що до фінансового спору у цьому провадженні в Англії можна застосовувати закон України до шлюбного контракту. На сьогодні не існує судового рішення про те, що англійські суди мають виключну, а не суміжну юрисдикцію.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення позову без розгляду відповідно до п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України, оскільки справа № ZС18D00227, що розглядається Палатою у сімейних справах Високого суду правосуддя у місті Лондон та дана справа №761/27798/19 не є тотожними. Предметом спору у справі № ZС18D00227 за заявою ОСОБА_2 є розірвання шлюбу та вирішення фінансових питань з ОСОБА_1., а у даній справі № 761/27798/19 за позовом ОСОБА_1 є зміна умов шлюбного договору, тобто, зміна положень цивільно-правової угоди. Вказує, що початок спору у справі № ZС18D00227 не може вважатися розпочатим раніше за спір у справі № 761/27798/19, оскільки не зважаючи на те, що ОСОБА_2 01 жовтня 2018 року подала позов до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу до Центрального суду з розгляду сімейних справ міста Лондона, питання призначення аліментів на дружину та дитину, а також поділу майна подружжя наразі вказаним судом ще не розглядається, а спір щодо зміни умов шлюбного договору у Центральному суді з розгляду сімейних справ міста Лондона взагалі відсутній.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Губін О.Т. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що питання юрисдикції спору між сторонами вже було предметом розгляду українських судів під час розгляду справи № 761/37759/18-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Постановою Київського апеляційного суду від 27 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 29 липня 2019 року, встановлено підсудність справи про розірвання шлюбу між сторонами саме англійським судам. Вказує, що метою подання ОСОБА_1 позову до ОСОБА_2 про зміну умов шлюбного договору є зупинення провадження у справі №ZC18D00227, у якій розглядаються питання поділу майна подружжя та призначення аліментів на колишню дружину. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції керувався п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України й виходив із того, що у провадженні Палати у сімейних справах Високого суду правосуддя (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії) перебуває справа №ZC18D00227 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та призначення аліментів на дитину та дружину, а тому суд дійшов висновку, що питання про визначення розміру аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 та їх стягнення вирішуватиметься Палатою у сімейних справах Високого суду правосуддя.

У даній справі №761/27798/19 позивач ОСОБА_1 не оспорює шлюбний договір від 05 червня 2015 року, укладений між ним та ОСОБА_2 , а просить змінити його положення, викладені у пункті 3.7 договору, шляхом конкретизації суми аліментів, які підлягають стягненню з нього на утримання малолітнього ОСОБА_3 , та визначення їх у твердій грошовій сумі.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що у справі №ZC18D00227, яка перебуває у провадженні Палати у сімейних справах Високого суду правосуддя, та у справі №761/27798/19, розгляд якої здійснюється Оболонським районним судом міста Києва, вирішуються тотожні вимоги - про визначення розміру аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 та їх стягнення з ОСОБА_1 .

Ураховуючи наведене та приймаючи до уваги, що провадження у справі №ZC18D00227 іноземним судом було відкрито раніше, ніж Оболонським районним судом міста Києва у справі №761/27798/19, то суд дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду відповідно до п.4 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Однак з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що у провадженні Палати у сімейних справах Високого суду правосуддя (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії) перебуває справа №ZC18D00227 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та призначення аліментів на дитину та дружину.

ОСОБА_2 та малолітній син сторін - ОСОБА_3 є громадянами Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Мати з сином постійно мешкають у місті Лондоні.

Тобто, справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну умов шлюбного договору відноситься до категорії справ з іноземним елементом.

Відповідно до положень ст. 61 Закону України «Про міжнародне приватне право» подружжя може обрати для регулювання майнових наслідків шлюбу право особистого закону одного з подружжя або право держави, у якій один з них має звичайне місце перебування, або, стосовно до нерухомого майна, право держави, у якій це майно знаходиться. Право, вибране згідно з ч. 1 цієї статті, припиняє застосовуватися або змінюється за згодою сторін у разі зміни особистого закону або звичайного місця перебування того з подружжя, до особистого закону або звичайного місця перебування якого було прив`язане обране право. Нове право застосовується до правових відносин з моменту укладення шлюбу, якщо інше письмово не встановлено подружжям У разі відсутності вибору права подружжям майнові наслідки шлюбу визначаються правом, яке застосовується до правових наслідків шлюбу.

Згідно зі ст. 67 Закону України «Про міжнародне приватне право» зобов`язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених ст. 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. Якщо особа, яка має право на утримання, не може його одержати згідно з правом, визначеним у частині першій цієї статті, застосовується право їхнього спільного особистого закону. Якщо особа, яка має право на утримання, не може його одержати згідно з правом, визначеним частинами першою і другою цієї статті, застосовується право держави, у якій особа, яка зобов`язана надати утримання, має місце проживання.

Нормами ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у ст. 76 цього Закону.

Судом першої інстанції встановлено, що до відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 представником відповідача долучено аффідавіт під присягою ОСОБА_6 , яка є адвокатом Удовенко І.М. в Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії та представляє її інтереси у справі №ZC18D00227, у якому зазначено, що ОСОБА_2 звернулась до англійського суду з позовом про розірвання шлюбу та фінансове забезпечення для себе і дитини. ОСОБА_6 зазначила, що юрисдикція щодо розгляду позову про фінансове забезпечення покладена також на англійські суди на підставі розділу 24 Закону про розірвання шлюбу 1973 року. Цей розділ Закону передбачає, що після винесення «рішення про розірвання шлюбу, рішення про недійсність шлюбу або рішення про окреме проживання подружжя або в будь-якій інший час після цього (якщо рішення про розірвання шлюбу або визнання шлюбу недійсним винесено, до або після набрання чинності остаточним рішенням про розірвання шлюбу)» суд може перейти до винесення постанов стосовно будь-якої заяви щодо фінансових питань. Розглядаючи заяви про фінансові питання у контексті шлюбного провадження, англійські суди мають широкий спектр повноважень. Однак, англійський суд, вирішуючи питання, як здійснювати ці повноваження, керуватиметься розділом 25 Закону про розірвання шлюбу 1973 року, який конкретно передбачає, що суд «повинен враховувати всі обставини справи», при цьому в першу чергу враховується благополуччя дітей в родині, які не досягли 18-річного віку (розділ 25 (1)). Додаткові питання, на які суд повинен звернути увагу наведені у розділі 25 (2), (3), (4), на сторінках 48-49 Додатку PR3. Виходячи з вищезазначеного, Оболонський районний суд міста Києва повинен зауважити, що англійські суди розглядатимуть та вирішуватимуть усі питання, що стосуються будь-якого шлюбного спору між сторонами в рамках розгляду справи по суті, включаючи, але не обмежуючись питанням поділу подружніх фінансів та утримання дітей. Таким чином, питання про належний рівень утримання дітей буде визначено англійськими судами в рамках процедури фінансового забезпечення та розгляду фінансових вимог сторін в цілому (а.с. 206-250-а, т.1).

Звертаючись до суду з указаним позовом у липні 2019 року, ОСОБА_1 просив змінити пункт 3.7 шлюбного договору та викласти його у такій редакції: «Чоловік зобов`язується сплачувати дружині щомісячно на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення дитиною повноліття, аліменти у розмірі 55 000 грн 00 коп., шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок дружини: ОСОБА_1 , Barclays Bank, Sort Code 20-08-14 , Acc . № НОМЕР_1. Додаткові витрати на дитину, зокрема, оплата за навчання, послуги репетиторів, відвідування спортивних секцій, витрати на дозвілля, відпочинок, подорожі, медичне обслуговування тощо, сплачуються чоловіком окремо за додатковою домовленістю із дружиною та/або на підставі рахунків на оплату додаткових витрат на дитину».

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Разом з тим, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 22 травня 2019 року у справі №640/7778/18, позови вважаються тотожними, якщо вони повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак, суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну умов шлюбного договору без розгляду, не звернув уваги на те, що згідно з п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У даній справі за позовом ОСОБА_1 предметом спору є зміна умов шлюбного договору, укладеного між сторонами, а не визначення розміру аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 та їх стягнення з ОСОБА_1 .

Та обставина, що ОСОБА_1 просить змінити пункт 3.7 шлюбного договору шляхом встановлення розміру аліментів та способу їх стягнення, не змінює предмет позову і матеріально-правові вимоги за цим позовом.

Натомість у справі №ZC18D00227, яка перебуває у провадженні Палати у сімейних справах Високого суду правосуддя предметом спору є, зокрема, визначення розміру аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 та їх стягнення з ОСОБА_1 .

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_2 - адвокат Губін О.Т. пояснив, що укладений 05 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюбний договір та зобов`язання сторін за цим договором, не є предметом судового розгляду у справі ZC18D00227, яка перебуває у провадженні Палати у сімейних справах Високого суду правосуддя.

За таких обставини колегія суддів приходить до висновку, що предмет та підстави позову у справі №ZC18D00227 за заявою ОСОБА_2 , яка перебуває у провадженні Палати у сімейних справах Високого суду правосуддя, та у справі №761/27798/19 за позовом ОСОБА_1 , яка перебуває в провадженні Оболонського районного суду міста Києва, не є тотожними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на те, що провадження у справі №ZC18D00227 іноземним судом було відкрито раніше, ніж Оболонським районним судом міста Києва у справі №761/27798/19, не має правового значення у даному випадку.

Отже, враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Посилання представника ОСОБА_2 - адвокат Губіна О.Т. на те, що питання юрисдикції спору між сторонами вже було предметом розгляду судів під час розгляду справи № 761/37759/18-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та постановою Київського апеляційного суду від 27 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 29 липня 2019 року, встановлено підсудність справи про розірвання шлюбу між сторонами саме англійським судам, не заслуговують на увагу, оскільки вказані судові рішення стосуються вирішення справи щодо іншого предмету спору між сторонами.

Також не заслуговують на увагу твердження представника ОСОБА_2 про те, що метою подання ОСОБА_1 позову про зміну умов шлюбного договору є зупинення провадження у справі №ZC18D00227, у якій розглядаються питання поділу майна подружжя та призначення аліментів на колишню дружину, оскільки представник відповідача не надав доказів на підтвердження того, що провадження у даній справі №761/27798/19 перешкоджає провадженню у справі №ZC18D00227. До того ж ці обставини не мають правого значення під час вирішення судом питання про наявність чи відсутність підстав для залишення позову без розгляду відповідно до п.4 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 заслуговують на увагу, оскаржувана ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення суду призвели до неправильного вирішення справи, що в силу ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сібірцевої Олени Сергіївни задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києвавід 13 грудня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: