н/п 2/490/35/2020 Справа № 490/1021/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Гуденко О.А.,

при секретарі - Дудник Г.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю посадових осіб державного органу,-

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з вказаним позовом, до Міністерства оборони України ( далі - МО) , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю посадових осіб, в якому просив стягнути з відповідача Міністерства оборони України на свою користь 33949,65 грн інфляційних збитків та 8663,20 грн трьох відсотків річних, а також 240 125 грн завданої моральної шкоди; стягнути з відповідача МОВК на свою користь 37919, 25 грн інфляційних збитків та 15 398 грн 30 коп трьох відсотків річних, а також 240 125 грн завданої моральної шкоди
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час первинного огляду медико-соціальної експертної комісії 29.03.2013р. його визнано інвалідом III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тобто він набув право на отримання однораової грошової допомоги відповідно до ч.2 ст. 16 ЗУ "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" , а у відовідачів виник обовязок зробити подання, призначити та виплатити йому одноразову грошову доопомогу в порядку та строки , встановлені законом.
У липні 2013 року він звернувся до МО через уповноважений орган МОВК із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у звязку з настанням інвалідності внаслідок хахворювання, що мало місце в період проходження військової служби та повязане з виконанням обов`язків військової служби. Але йому було відмовлено у виплаті листом МОВК від 15.08.2013 року.
Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 березня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання висновку про можливість виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України згідно поданої ним заяви. Зобов`язано Міністерство оборони України виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу у розмірі 27-місячного грошового забезпечення за останньою посадою на день звільнення у запас. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою від 31 липня 2014 Одеського апеляційного адміністративного суду постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 березня 2014 року скасувати. Прийнято нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.09.2015 року скасовано постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2014р., залишивши в силі постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.03.2014р.
Листом МОВК від 09.11.2015 року йому було запропоновано надати документи для оформлення виплати одноразової грошової допомги.
Виходячи з того, що 02.02.2015р. під час повторного огляду інвалідом II групи внаслідок цієї ж причини, тобто протягом двох років після первинного встановлення інвалідності йому було встановлено вищу групу інвалідності, що дає йому право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата, якої проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми - він подав відповідну заяву 10 ггрудня 2015 року , вякій просив згідно з діючим законодавством на день втсановлення ІІ групи інфвалідності виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів для працезданних осіб.
Протоколом № 9 від 12.02.2016 року засідання комісії МО України йому була призначена одноразова грошова допомога у розмірі 27 місячного грошового забезпечення визначеного на день звільнення з військової служби у сумі 6189,75 грн, як оосбі якій під час первинного огляду органами МСЕК 14.03.2013 року визнано інвалідом 3 групи внаслідок захворювання , повязаного з виконанням обовязків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а 02.02.2015 року під час повторного огляду інвалідом 2 групи внаслідок цієї ж причини, що фактично відповідає розміру одноразової грошової допомоги для інвалідів 3 групи , визначеної у постанові КМУ від 28.05.2008 № 499. .Тобто комісією МО Укрїни врахувався факт встановлення йому другої групи інвалідності , але одноразова грошовоа допомога була призначена та виплачена як інваліду 3 групи.
17березня 2015 року він повторно подав заяву з додатками до МОк , в якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу як інваліду 2 групи з врахуванням раніше виплачених сум. МОВК оистом від 23.06.2016 року повідомило його про відсутність підстав для повторного розгляду його звернення.
Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.06.2016 року у справі № 484/1283/16-а від 22.06.2016 року, зміненою Постановою Одеського апеляційного суду від 13.09.2016р. у справі №484/12/83/16-а було зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення йому одноразової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
19 січня 2017 року він був змушений в звязку з бездіяльністю відповідачів в черговий раз звернутися до МОВК з відповідною вимогою .
03 березня 2017р. комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, протоколом засідання комісії №20 від 03.03.2017р. на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 13.09.2016р. у справі №484/12/83/16-а йому було відмовлено у призначенні одноразової допомоги у зв`язку з визнанням його інвалідом II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відмовляючи в призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги, комісія виходила з того, що на день звільнення, 05.04.1996р. діяла стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги. Законом України від 04.04.2006р. №359-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», який набув чинності 10.05.2006р., введено виплату одноразової грошової допомоги, а закон зворотної дії в часі не має, тому ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги.
Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.07.2017 у справі № 484/1367/17, зміненою Постановою Одеського апеляційного суду від 05.10.2017 було ухвалено визнати протиправним рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №20 від 03.03.2017 року. Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, визначеного законодавством для працездатних осіб на дату встановлення групи інвалідності, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням комісії Міністерства оборони України з роглдяду питань, повязаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протколом засідання комісії від 23 липня 2018 року № 74 у звязку з набранням законної сили судового рішення йому була призначеня одноразова грошовоа допомога в сумі 237 410 грн 25 коп з урахуванням раніше отриманих сум. Кошти були перераховані на його рахунок 08 серпня 2018 року.
Позивач зазначає, що відповідачами протчягом довгого час у у протиправний спосбі заперечувалося його право на отримання грошової допомоги та протиправною бездіяльністю умисно затягувалися строки отримання цієї допомоги. Зокрема МОВК з серпня 2013 року до березня 2017 року через протиправну бездіяльність та ігнорування його аконних прав , невиконанням рішення суду умисно затягував виплату йому одноразової грошової допомоги. Також МО України в період з березня 2017 по серпень 2018 шляхом умсиного прийняття протиправних рішень затягувався строк з виплати йому одноразової грошової допомоги. За таких обставин вважає, що відповідачами внаслідок зазначених порушень прострочено виконання грошорвого зобов`язання, розрахунок завданої шкоди відповідно до ст. 625 ЦК України наведено у позовній заяві.
Також через систематичне та тривале порушення його прав посадовими особами відповідачів, демонстративним виявом неповаги до його долі, порушені його звичайні життєві зв`язки. Він вимушений був витрачати багато часу на відновлення своїх прав, твердження відповідачів він розцінював як приниження своє честі та гідності, адже фактично стверджували, що він хоче заволодіти державними коштами у протиправний спосіб. Внаслідок душевних страждань погіршився стан його здоров`я, загострився перебіг хронічних захворювань, протягом 2014-2018 років він багаторазово лікувався стаціонарно, стала обмеженою його участь у громадському житті та зайнятті улюбленими справами.
Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, незворотність погіршення стану здоров`я, ступінь порушення нормальних життєвих зв`язків, просить стягнути з відповідачів моральну шкоду в еквіваленті 250 прожиткових мінімумів доходів громадян у розмірі 463 250 грн в рівних частках з відповідачів.
24 червня 2019 року позивачем подана заява про уточнення позовних вимог, в якій він просить деякі пункти первісної позовної заяви викласти в наступній редакції : стягнути на свою користь з МОВК 39925 грн інфляційних збитків та 7539 грн 3% річних, стягнути на свою користь з МО України, 31813 грн інфляційних збитків та 9444 грн 3% річних.
07 травня 2019 року надійшов відзив на позов від відповідача МОВК, в якому просили відмовити у позові в повному обсязі. Зазначає, що вони не є належними відповідачем по справі, оскільки не є головним розпорядником коштів, яким є Міністерство оборони України. Також МОВК належним чином виконував свої обов`язки, спочатку надавши позивачеві обгрунтовану та мотивовану відмову, а потім в 2015 році на підставі ухвали суду касаційної інстанції виплативши позивачеві одноразову грошову допомогу як інваліду ІІ групи саме на виконання рішення суду та на підставі раніш поданої ним заяви. В 2017 році вони також на виконання постанови суду апеляційної інстанції зібрали повний пакет документів для виплати йому допомоги вже як інваліду ІІ групи, проте саме позивач особисто перешкоджав виконанню рішення суду по справі № 484/1367/17 , не надаючи необхідний перелік документів. Після набуття рішенням суду законної сили 20.07.2018 року комісією МО було прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 200-кратного прожиткового мінімуму з урахуванням раніше виплачених сум , яка і була зарахована позивачеві 08.08.2018 року . За сукупністю викладеного МОВК тричі було зібрано та направлено до МО України необхідний пакет документів на виплату позивачеві одноразової грошової допомоги . По-третє, індексація одноразовохї грошової допомги не передбачена діючим законодавством України, отже стягнеення інфляційних витрат безпідставне. Стосовно моральної шкоди, то МОВК діяв в межах своїхз поноважень та виплати здійснював своєчасно на виконання судових рішень .
27 травня 2019 року надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій він зазначає про необгрунтованість заперечень відповідача.
03 червня 2019 року надійшли заперечення на позов від МОВК , в якому зазначають про необгрунтованість доводів позивача.
04 червня 2019 року надійшов відзив на позовну заяву від представника МО України Саламатіна О.В., в якій вважає позовну заяву не обгрунтованою та сподівається, що вона не буде задоволена судом. При визначенні моральної шкоди позивачем не обгрунтовані вимоги розумності, виваженості та справедливості .позивачем не надано жодного доказу на порушення його звичайних життєвих зв`язків , відсутні докази на підтвердження наявних душевних страждань чи переживань, повязаних з діями МО, відсутній зв`язок між лікуванням позивача в 2014-20198 роках та діями відповідачів. Не потребує доказування та є загальновідомим той факт, що природною фізіологічною особливістю живих організмів , в тому числі і людини, є вікове погіршення здоров`я, абсолютно нормальною є тенденція до зростання тривалості перебування в лікувальнихх закладах з віком, а не навпаки. Вважає, що моральна шкода, яка завдана позивачу, була повністю відшкодована добросовісним та оперативним виконанням рішення суду на рахунок позивача, що безумовно мало викликати у нього позитивні емоції та не потребує додаткового стягнення.
Щодо застосування ст. 625 ЦК України, єдиною підставою для виплати позивачу коштів є рішення комісії з розгляду питань , пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги . А таке рішення прийнято лише 23.07.2018 року , отже з цього часу винкло грошове зобовязання МО з виплати позивачу грошових сум, а не як помилково зазначає позивач з 01.03.2017 року. Вказана позиція співвідноситься з позицією Одеського апеляційного адміністартивного суду , яким з МО України не стягнуто відповідні суми , а зобовязано саме призначити та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу. Також зазначає про свою незгоду з наведеним позивачем розрахунком розміру матеріальної шкоди. Крім того, заначає, що обов`язок за шкоду, завдану органом державної(виконавчої) влади в силу приписів ст. 1173 ЦК України покладається на державу Україна , до якої і слід було пред`являти вказані вимоги.
Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 24.09.2019 року під головуванням судді Черенкової Н.П.постановлено провести процедуру врегулювання спору за участі судді та зупинено провадження до припинення врегулювання спору до 24.10.2019 року.
Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 11.10.2019 року під головуванням судді Черенкової Н.П.постановлено припинити процедуру врегулювання спору за участі судді , поновити провадження по справі та передати справу на автоматизований авторозподіл.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2019 року справу передано головуючому судді Гуденко О.А,
Ухвалою судді Гуденко О.А, від 05.11.2019 року прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання по справі на 27.01.2020 року.
Протокольною ухвалою суду4 від 27.01.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги; просив позов задовольнити в повному обсязі з виклдаених у ньому підстав. Суду пояснив, що розмір моральної шкоди він огбгрунтовує тим, що 1) витрачав дуже значний час для відновлення своїх прав; ) через нервову напругу погіршився стан його здоров`я, частіше відбувалися загострення його хронічних хвороб; 3) змінився його звичний спосіб життя; 4) він відчував демонстративну неповагу та цинізм з боку відповідачів у відмові у виплаті йому належних законних виплат; 5) він вимушений був тривалий час доводити своє законне право на отримання цих виплат, хоча йому повинні були їх виплатити в силу прямих вказівок закону.
Представник відповідача МО України надав в останнє судове засідання заяву про розгляд справи у його відсутність, просив віждмовити у позові з підстав, викладених у відзиві.
Представник відповідача МОВК в судове засідання не зявивися, багаторазово повідомлявся судом належним чином, надав заяви про відкладення судового засідання через обмеження, повязані з поширенням коронавірусної хвороби, при цьому жодного разу не повідомив про обгрунтованість неможливості своєї явки до суду, клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не заявляв.
Враховуючи тривалий час перебування справи у суді, вимоги ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянуто справи за відсутності представників відповідачів, оскільки в справі достатньо доказів про права та взаємні обов`язки сторін.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
29 березня 2013 року Миколаївською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу була встановлена Ш група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
24 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Первомайсько-Врадіївського військового комісара з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у звязку з настанням інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби.
Однак, 15 серпня 2013 року ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі ОВК) за вих. № 3974/4 направлено позивачу письмову відмову у виплаті такої грошової допомоги, з посиланням на те, що оскільки позивач звільнений з військової служби до 01 січня 2007 року, він не має права на виплату такої допомоги.
Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 484/126/14-а , яка набрала законної сили згідно ухвали ВАСУ від 29.01.2015 року, адмністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання висновку про можливість виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України згідно поданої ним заяви.
Зобов`язано Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 27-місячного грошового забезпечення за останньою посадою на день звільнення у запас.
Судами встановлено, що днем виникнення права у позивача на отримання спірної допомоги є день встановлення йому інвалідності, тобто 29 березня 2013 року, а тому він має право на отримання такої допомоги у розмірі, визначеному Постановою КМУ № 499 від 28.05.2008 року, тобто - 27-місячного грошового забезпечення інвалідам Ш групи, оскільки інвалідність він отримав внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
Судами зазначено, що отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Посилання представника відповідача на те, що вимоги статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не поширюється на позивача, суперечить вимогам статті 3 цього Закону, якою визначено сфера його дії.
Згідно довідки МСЕК серії 10ААВ №357132 під час повторного огляду визнаний безстроково інвалідом II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на Чорнобильскій АЕС. Відповідно до безтермінового посвідчення від 05.02.2015 р. ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи.
09.11.2015 року позивач отримав листа від МОВК, що у звязку з надходженням у МОВК ухвали ВАСУ від 29.09.2015 року йому необхідно надати до райвіськкомату за місцем проживання документи для виплати одноразової грошової допомоги.
10.12.2015 року позивач звернувся дл МОВК з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання , пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС .Оскільки після встановлення третьої групи інвалідності у зв`язку з судовою тяганиною належну допомогу він не отримав. Надав до заяви документи згідно вимог Постанови КМУ від 25.12.2013 року № 975.
24.12.2015 року, на підставі поданої заяви, ІНФОРМАЦІЯ_3 було зроблене подання до Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи безстроково(інвалідність пов`язана з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на ЧАЕС), без заначення про наявність права позивача на отримання такої допомоги як інваліда 2 групи, згідно з діючим законодавством на момент встановлення інвалідності.
Протоколом № 9 від 12 лютого 2016 року засідання комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби позивачу була призначена одноразова грошова допомога у розмірі 27- місячного грошового забезпечення визначеного на день звільнення з військової служби в сумі 6189 грн. 75 коп., як особі якій під час первинного огляду органами медико- соціальної експертної комісії 14.03.2013 визнано інвалідом 3 групи внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (довідка МСЕК серія 10ААБ № 528405 від 14.03.2013), а 02.02.2015 під час повторного огляду інвалідом 2 групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК сепія ААВ № 357132 від 02.02.2015), що фактично відповідає розміру одноразової грошової допомоги для інвалідів 3 групи, визначеної у Постанові Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», що діяла на момент встановлення мені цієї групи інвалідності.
Наказом військового комісара МОВК № 42 від 26.02.2016 року наказано здійснити виплату одноразової грошової допомги ОСОБА_1 , ан відповідні банківські реквізити 6 189 грн 75 коп.
Постановою у справі № 484/1283/16-а від 22.06.2016 року Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області задоволено адміністративний позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправним рішення Міністерства оборони України щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2-ї групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з 02.02.2015 року, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 12.02.2016 року.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 підготувати висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2-ї групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з 02.02.2015 року в розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, згідно з заявою від 17.03.2016 року.
Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2-ї групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з 02.02.2015 року в розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, згідно з заявою від 17.03.2016 року, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду у справі № 484/1283/16-а від 13.09.2016 апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково.
Постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області скасовано. Прийнято по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Зобовязано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення йому одноразової допомоги у зв`язку зі встановленням 2ї групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з 02.02.2015 року
Згідно з Витягом з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.03.2017р. №20, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , документи якого надійшли, відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 13.09.2016р. у справі №484/1283/16-а, якого 05.04.1996р. звільнено з військової служби та 14.03.2013р. під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (довідка МСЕК серія 10 ААБ №528405 від 29.03.2013р.), а 02.02.2015р. під час повторного огляду - інвалідом II групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серія 10 ААВ №357132 від 03.02.2015р.), оскільки на день його звільнення діяла стаття 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги. Законом України від 04.04.2006р. №3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», який набув чинності 10.05.2006р., введено виплату одноразової грошової допомоги. Закон зворотної дії в часі не має, тому ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги.
Постановою Первомайського міськрайонного сууд Миколаївської області від 06.07.2017 року справа № 484/1367/17 - адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України в частині відмови ОСОБА_1 у призначені одноразової грошової допомоги як інваліду II групи, який отримав інвалідність внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, оформлене Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 20 від 03.03.2017 р. Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 року справа № 484/1367/17 апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 липня 2017 року скасовано.
Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №20 від 03.03.2017 року.
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, визначеного законодавством для працездатних осіб на дату встановлення групи інвалідності, з урахуванням раніше виплачених сум.
При цьому судами встановлено, що не було надано доказів, які б свідчили про невиконання позивачем вимог пункту 11 Порядку при поданні заяви до Міністерства оборони України. Витяг з протоколу від 19.08.2016 р. № 69 не містить посилань на ненадання позивачем документів, визначених п. 11 Порядку.
Суди дійшли висновку, що МО України не дотримано вимог Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві під час розгляду питання про призначення і виплати такої допомоги позивачу.
Крім того, МО України, суб`єкт владних повноважень, під час розгляду справи не довів правомірності оскаржуваного рішення, а саме: відмови у призначенні одноразової грошової допомоги позивачеві , який звільнений з військової служби до набрання чинності ЗУ «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, оскільки закон не має зворотної дії в часі, тому позовні вимоги позивача щодо визнання дій та рішення відповідача протиправними, скасування рішення є обґрунтованими.
Подання позивачем вказаної заяви та доданих до неї документів, повністю узгоджується із вимогами п.11 Порядку №975. За приписами пунктів 12 і 13 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, яке є відповідачем у справі.
Відповідач, Міністерство оборони України, як Головний розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Листом від 05 травня 2018 року ТВО військового комісара МОВК - на підставі отриманого ним листа Депатраменту фінансів МО України від 17.04.2018 року у звязку з перебуванням на виконанні Постанови про відкриття виконавчого провадження відділу примусового виокнангня Лепартаменту ДВС МЮ України - Рагузіну С.В, повідомлено з метою запобігання перешкоджання ним виконання рішення суду для належного виконання рішення суду йому необхідно в найкоротший термін надати до військкомату оргинали та копії визначених документів, в тому числі копії судових рішень. Військовому комісару належним чином оформити пакет документів та надати їх на розгляд Комісії МО України. За відсутності в Департаменті фінансів вищезазначених документів , які передбачені чинним законодавством, МО України не має можливості виконати рішення суду з незалежних від нього причин.
12 травня 2018 року позивач на вказаний лист надав відповідь, в якій він зазначає про протиправність та незаконність вказаних вимог.
Згідно протоколу № 74 від 20 липня 2018 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань , повязаних з призначенням і виплоатою одноразвоої грошової допомоги та компенсаційних сум у зв`язку з набранням законної сили рішень судів прийнято рішення про призначення однороазової допомги підполковнику в запасі ОСОБА_1 в розмірі 2000 кратного прожиткового мінімумум , встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 243 600 грн та здійснити виплату з урахуванням раніше виплаченої допомги 6189,75 грн в сумі 237 410 грн 25 коп.
Наказом військового комісара МОВК № 129 від 20 липня 2018 року наказано здійснити виплату одноразової грошової допомги ОСОБА_1 , на відповідні банківські реквізити 237 410 грн 25 коп.
Сторонами не заперечується, що повний розмір виплаченої допомоги позивач отримав 08 серпня 2018 року.
Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами свого обовязку щодо виплати позивачеві належного розміру одноразової грошової допомоги, розмір якої чітко визначено законодавством України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду счи в силу прямої норми закону.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Таким чином, відповідачі мали грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується вищезазначеними судовими рішеннями та повинні були своєчасно розглядати відповідні заяви позивача , у місячний термін прийняти рішення про виплату йому допомоги та в повному обсязі виплатити йому прямо встановлений законом розмір одноразової грошової допомоги.
Проте відповідачі протиправно заперечуючи свій обов`язок перед ОСОБА_1 не виконували свої зобов`язання з часу звернення позивача за виплатою одноразової грошової допомоги і до 08 серпня 2018 року.
З огляду на те, що відповідачі порушили вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.
Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.
Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.
Зволікання відповідачів з виконанням свого обовязку щодо виплату позивачеві належних йому в силу прямої норми закону сум, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, належних до виплати позивачеві , та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.
Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.
Оскільки в силу вимог закону ЗУ «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 року та Постанови КМ України від 25 грудня 2013 р. №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання у період з часу виникнення такого зобовязання 01.01.2014 року і до часу його виконання відповідачем на виконання рішення суду 08.08.2018 року - зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України за час прострочення виконання такого зобовязання.
Таким чином, суд доходить висновку про обгрунтованість вимог позову та наявність підстав для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на грошові кошти за неналежне виконання відповідачами свого обовязку щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомги , що узгоджується з зазначеними вище нормами матеріального права.
Позивач надав до своєї заяви розрахунок суми заборгованості із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за період простроченого грошового зобов`язання з 01.01.2014 року по 31 березня 2016 року щодо відповідача МОВК та за період з 01.04.2017 року по 31 липня 2018 року щодо відповідача Міністерства оборони України з яким суд повністю погоджується, оскільки він правильно обрахований згідно офіційного базового рівня споживчих цін за вказані періоди та за вірною математичною формулою.
Заперечуючи проти такого розрахунку , представник МО України не навів своїх розрахунків та не зазначив, в чому саме полягає неправильності цих розрахунків, які були перевірені судом.
Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Вищезазначеними судовими рішеннями встановлено, а в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені вказаними рішеннями є преюдиційними для сторін по справі - що є протиправними та підлягають скасуванню неодноразові рішення МО України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу. За такого, посилання у відзиві представника відповідача МО України щодо дій відповідача виключно у спосіб, визначений діючим законодавством України та у відповідності до наданих КАС України процесуальних прав як на піставу безпідставності вимог позивача про стягнення моральної шкоди , на глибоке переконання суду є абсолютно неспроможними.
Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача грошових коштів в сумі по 240 125 грн на відшкодування завданої йому моральної шкоди з кожного відповідача , суд зазначає наступне.
В матеріалах справи міститься численні медичні документи на підтвердження багаторазового проходження лікування позивача у стаціонарних кардіоревматологічних, кардіо- та неврологічних відділеннях різних медичних установ в період з 2014 по 2018 роки.
Відповідно дост. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За змістом ст.ст. 23 та 1167Цивільного кодексу Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Діючим законодавством України не визначено будь-якої певної шкали для визначення розміру складових моральної шкоди (глибина моральних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого тощо). Не мається будь-якого їхнього еквіваленту у грошових одиницях.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями, вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральної шкоди чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.
Отже, суд, визначаючи розмір моральної шкоди, повинен виходити з власних оціночних понять щодо достатності та обґрунтованості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абз. 2 ч. 3ст. 23 Цивільного кодексу України).
Статтею 1173 Цивільного кодексу Українивизначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій.
Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
В даному випадку протиправність бездіяльності МОВК та відмови Міністерства оборони України у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги підтверджені в судовому порядку.
Протиправні дії відповідачів потягли за собою несвоєчасну виплату відповідних сум грошової допомоги позивачу.
Оскільки тривала бездіяльність МОВК та неодноразова відмова МО України були протиправними, що потягло несвоєчасність виплат та необхідність тривалого ( протягом 4 років) судового захисту порушеного права , беручи також до уваги наявність очевидних порушень права позивача на отримання грошової допомоги та зважаючи на те, що точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, особи немає (і не може бути), а доказів наявності причинно-наслідкового звязку між лікуванням позивача та його душевними стражданнями внаслідок протиправної відмови відповідачів у виплаті належної допомоги позивачем не надано, проте порушення звичних життєвих звичок та способу життя особи внаслідок необхідності звернення протягом майже чотирьох років поспіль до відповаідачів та різних судових інстанцій для відновлення своїх порушених прав та законних інтересів є очевидними поза розумним сумнівом, суд вважає, що за спричинену протиправними діями та бездіяльністю відповідачів моральну шкоду позивачеві належить стягнути , виходячи з розміру 3000 грн за один рік порушення прав.
Таким чином, з Міністерства оборони України слід стягнути на користь позивача 6000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а з відповідача МОВК 10 000 грн.
На підставі вищевикладеного, суд, установивши, що виплата позивачеві суми одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням, доходить висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов`язань, які відповідачі тривалий час не виконували, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, а також моральну шкоду, завдану тривалим невиконанням свого обов`язку, встановленого в силу закону.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 5,12-13, 79-81,141, 259-263 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю посадових осіб державного органу - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Міністерства оборони України 31 813 грн 00 коп інфляційних втрат та 9443 грн 00 коп 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання з 01.04.2017 року по 31.07.2018 року, а також 6 000 грн моральної шкоди .

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Миколаївського обласного військового комісаріату 39925 грн 00 коп інфляційних втрат та 7539 грн 00 коп 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року, а також 10 000 грн моральної шкоди .

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня отримання повного тексту рішення суду.

Повний текст суду виготовлено 04.01.2021 року

Суддя О.А.Гуденко