Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/389/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючий-суддя Леньо В.В., секретар судового засідання Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Малокопанської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом .

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд до Малокопанської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати- ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складється з житлового будинку з надвірною будівлею, розташованого в АДРЕСА_1 . За час свого життя, батько позивача, письмового розпорядження майном на випадок своєї смерті не залишив. Правовстановлюючі документи на будинок не оформлені, у зв`язку з чим позивач не мав підстав для звернення до нотаріальної контори для оформлення права власності в позасудовому порядку.

Позивач у встановлений законом термін прийняв спадщину, оскільки на момент смерті спадкодавця проживав разом із спадкодавцем. Інших спадкоємців до майна померлого немає.

У зв`язку з цим позивач просить визнати за ним право власності на спадковий будинок.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак до суду подано письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві.

Представник відповідача - Малокопанської сільської ради в судове засідання не з`явився, подав до суд уклопотання про розгляд справи без його участі. Проти вимог позову не заперечує.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, з врахуванням того, що відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ч.4 ст.206 ЦПК України визнання відповідачами позову прийнято судом.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом УРСР (1963 р.).

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , (а.с.8). ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого залишилось спадкове майно, яке складється з житлового будинку з надвірною будівлею, розташованого в АДРЕСА_1 . За час свого життя, батько позивача, письмового розпорядження майном на випадок своєї смерті не залишив. Правовстановлюючі документи на будинок не оформлені,.

Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» № 12 від 10.01.2020 року та технічного паспорту на житловий будинок, він є будівництвом завершений і його інвентаризаційна вартість складає 13 650 гривень. Згідно з архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» житловий будинок в АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки Малокопанської сільської ради Виноградівського району, Закарпатської області № 02-47/68 від 20.02.2020 року, на день смерті якого настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканець АДРЕСА_1 , разом з ним проживали та були зареєстровані наступні члени сім`ї: син- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5., невістка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6, (померла ІНФОРМАЦІЯ_7), онук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8., онука ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_9

Відповідно до довідки Малокопанської сільської ради, Виноградівського району, Закарпатської облсті № 02-47/267 від 25.11.ІНФОРМАЦІЯ_7,житловий будинок в АДРЕСА_1 згідно по господарської книги НОМЕР_2, номер по господарського обліку №0197-4, рахується за померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР 1963р. визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР 1963р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦКУРСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Правовстановлюючі документи на будинок не оформлені, у зв`язку з чим позивач не мав підстав для звернення до нотаріальної контори для оформлення права власності в позасудовому порядку.

Крім того у відповідності до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму Листі за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Отже, враховуючи, що спадкодавець ОСОБА_3 згідно діючого на час побудови спадкового будинку законодавства набув на нього права власності, беручи до уваги, що спадщину в порядку, визначеному ст.1268 ЦК України позивач прийняв, і на даний час існують перешкоди в отриманні позивачем в нотаріуса Свідоцтва про право на спадщину, тому є всі правові підстави для звернення до суду з позовом про визнання за позивачем права власності на вищезазначений спадковий будинок.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, керуючись ст.ст. 5, 16, 328, 392, 1220, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270, 1274, 1275 ЦК України, Постанови ПВС № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, ст.58, 124 Конституції України,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканцем АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , загальною корисною площею 18,2 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийВ. В. Леньо