Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/199/20

номер провадження 2/695/774/20

27 квітня 2020 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Розпутньої І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Золотоноша в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.09.2014 року, на підставі якого був виданий виконавчий лист, відповідач зобов?язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 27.10.2014 року, до закінчення навчання та не пізніше, ніж до досягнення ним 23 років. Однак відповідач ОСОБА_2 не виконує рішення Золотоніського міськрайонного суду, тому у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів. Відповідно довідки-розрахунку АСВП №44886480 від 21.12.2018 року та № АСВП 44886480 від 28.10.2019р., виданих Золотоніським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Черкаської області, заборгованість по аліментах на утримання дитини за період з 27.10.2014 року по 26.10.2019 року становить 32520,58 грн. З урахуванням правової позиції, викладеної в судовому рішенні Верховного Суду України від 25 квітня 2018 року по справі №572/1762/15-ц щодо розрахунку пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів, за її розрахунками за період з 27.10.2014 року по 31.01.2020 року сума неустойки (пені) складає 323 170, 68 грн., а сума неустойки (пені), яка підлягає стягненню з відповідача на її користь складає 32 520,58 грн., що не перевищує 100% заборгованості. Зважаючи на той факт, що відповідач не в повному обсязі виконував рішення суду з власної вини, позивач вважає, що є всі підстави для стягнення з ОСОБА_2 на її користь пені у вказаному розмірі, тому була змушена звернутися до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 14.02.2020 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач по справі надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними, оскільки в обгрунтування своїх вимог позивач посилається на положення ст. 196 Сімейного кодексу України, відповідно до якого, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.09.2014 року, яке набрало законної сили, виконувалося з 02 вересня 2014 року по грудень 2018 року, тобто протягом 4 років у повному обсязі. Однак, протягом 1 місяця без жодних на те підстав у відповідача з?явилась заборгованість на суму, що становить більше ніж половину сплачених за увесь строк виконання вказаного рішення коштів, без будь-яких пояснень та обґрунтувань. Відповідач сплачував аліменти в повному обсязі та вчасно, тому не вважає правомірним її нарахування.

Як встановлено постановою апеляційного суду Черкаської області від 23.05.2019 року у справі № 22-Ц/793/854/19 «Суд першої інстанції допустив помилку, зазначивши не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки дана вимога застосовується лише для стягнення розміру аліментів для неповнолітніх дітей, і не підлягає застосуванню щодо стягнення аліментів на дитину, яка досягла повноліття та продовжує навчання...». Тобто, заборгованість виникла не з вини відповідача, тому застосуванню дана норма закону не підлягає. Постанова апеляційного суду Черкаської області від 23.05.2019 року № 22- ц/793/854/19 набрала законної сили та не оскаржувалася позивачем.

Ухвала, на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог - скасована Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 23.05.2019 року, в задоволенні заяви головного державного виконавця Золотоніського РВ ВДВС ГТУЮ у Черкаській області відмовлено. Правова норма ст. 196 СК України, що передбачає можливість нарахування пені за увесь строк існування заборгованості обов`язково вимагає вини боржника, а в даному випадку рішенням суду встановлено її відсутність.

Тому, враховуючи, що позивачем було подано безпідставний позов, а позовні вимоги суперечать діючим нормам матеріального права і не були доведені належними і допустимими доказами, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02.09.2014 року про стягнення з відповідача на корсить позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.10.2014р., до закінчення навчання та не пізніше, ніж до досягнення ним 23 років, був виданий виконавчий лист.

Згідно виконавчого листа № 695/28/14 від 02.09.2014р., виданого Золотоніським міськрайонним судом, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягувались аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.10.2014р., до закінчення навчання та не пізніше, ніж до досягнення ним 23 років, тобто у виконавчому листі не було зазначено, в якій саме частині заробітку стягнуті аліменти.

Відповідно до Довідки-розрахунку від 05.11.2018 року, виданої головним державним виконавцем Золотоніського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Черкаській області Нечипоренко В.В. заборгованість по аліментах гр. ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в розмірі частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно виконавчого листа № 695-2801-14 від 02.09.2014 року Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області станом на 01.11.2018 року відсутня. При цьому розмір утримання обраховувався з січня 2017р. по червень 2018р. виходячи з 30%, а з вересня 2018р. по жовтень 2018р. виходячи з ј частини.

Однак, у матеріалах справи маються два різні примірники Довідки-розрахунку від 21.12.2018 року, виданого головним державним виконавцем Золотоніського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Черкаській області Нечипоренко В.В.

Так, відповідно до примірника, наданого позивачем, заборгованість по аліментах гр. ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в розмірі частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно виконавчого листа № 695-2801-14 від 02.09.2014 року Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області станом на 01.01.2019р. становить 29 859,50грн., а відповідно до примірника відповідача станом на 01.12.2018 року становить 33 028,00 грн. При цьому розмір утримання обраховувався з вересня 2014р. по грудень 2018р. виходячи з ј частини.

Як вбачається із наданих документів, протягом одного місяця з`явилася заборгованість в 33 028,00 грн., яка була нарахована не зрозуміло з яких підстав, адже в довідці відсутнє обгрунтування такого розрахунку.

У суду виникає сумнів у законності вказаних вище довідок, з огляду на те, що лише ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 січня 2019 року виправлено помилку, допущену у виконавчому листі від 02 вересня 2014 року по цивільній справі № 695-2801/14-ц, шляхом видачі нового виконавчого листа, в якому зазначено: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/ 4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 жовтня 2014 року і до закінчення навчання, та не пізніше ніж до досягнення ним 23-х років. Раніше виданий виконавчий лист від 02 вересня 2014 року - повернути на адресу суду.

Новий виконавчий лист згідно даної ухвали був виданий лише 31.01.2019р., тобто законність розрахунків виходячи з ј частини до вказаної дати сумнівна.

Крім того, постановою апеляційного суду Черкаської області від 23.05.2019 року у справі № 22ц/793/854/19 за заявою головного державного виконавця Золотоніського МР ВДВС ГТУЮ в Черкаській області про роз`яснення порядку виконання судового рішення від 02 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання встановлено, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в апеляційному порядку, набрало чинності та виконувалось з 2014 року, при цьому була допущена помилка у виконавчому листі, де сам розмір частки стягнення аліментів не був вказаний, тому рішення виконувалось в частині щодо стягнення аліментів у розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 жовтня 2014 року і до закінчення навчання, та не пізніше ніж до досягнення ним 23-х років.

Суд першої інстанції допустив помилку, зазначивши не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки дана вимога застосовується лише для стягнення розміру аліментів для неповнолітніх дітей, і не підлягає застосуванню щодо стягнення аліментів на дитину, яка досягла повноліття та продовжує навчання. Проте, враховуючи, що розмір аліментів, який стягувався на користь стягувача є меншим, ніж 1/4 частка, яка була визначена судом та підлягала стягненню, то виникла заборгованість, розмір якої має бути визначений державним виконавцем із врахуванням задоволених вимог, де вказано у рішенні суду до закінчення навчання, яке згідно довідки № 263 від 19.06. 2014 року закінчується 30 червня 2016 року.

Як вбачається із суті постанови апеляційного суду Черкаської області від 23.05.2019 року:

- вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів немає;

- розмір заборгованості має бути визначений державним виконавцем із врахуванням задоволених вимог, де вказано у рішенні суду до закінчення навчання, яке згідно довідки № 263 від 19.06. 2014 року закінчується 30 червня 2016 року.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином судовим рішенням від 02.09.2014р був встановлений обов`язок відповідача по сплаті аліментів на утримання свого повнолітнього сина ОСОБА_3 до закінчення навчання, яке згідно довідки № 263 від 19.06. 2014 року закінчилося 30 червня 2016 року.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов?язана сплачувати аліменти за рішенням суду, або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аляментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом та особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, головною підставою стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів є наявність рішення суду та виконавчого листа, яким платника аліментів зобов`язано здійснювати сплату аліментів як в твердому грошовому виразі, так і в частині доходу (заробітної плати) платника.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів`у п.22 роз`яснив, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вишевикладене, вини відповідача в тому, що аліменти нараховувалися невірно немає. Відповідач сплачував аліменти відповідно до розміру, нарахованому державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 695/2801/14-ц від 02.09.2014р., а з заявою про виправлення у ньому помилки стягувач звернулася до суду лише у січні 2019 року, тому суд не вбачає вини боржника у її виникненні. Крім того, суд вважає неправомірного нарахування заборгованості та пені після 30 червня 2016 року, оскільки рішення Золотоніського міськрайонного суду від 02.09.2014р. розповсюджувалося на період навчання ОСОБА_3 у Золотоніському технікумі ветеринарної медицини, тобто до 30.06.2016р., оскільки предметом судового розгляду було його навчання саме у вказаному навчальному закладі.

Відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України судовий збір відноситься за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 196 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 5, 12, 82, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів відмовити.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішення, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - http://ck.ck.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене до відповідного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені цим судовим рішенням процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя М. Ю. Степченко