Справа № 570/4078/19
Номер провадження 2/570/246/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю представника позивача адвоката Іванюка І.В.,

секретаря судового засідання Новоселецької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.С.Петлюри, 10) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Альфа Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

покликаючись на непогашення відповідачем заборгованості по кредитному договору, представник позивача ОСОБА_2 у поданій 27 серпня 2019 року позовній заяві просить стягнути 164 039 грн. 21 коп. боргу та сплачений судовий збір у розмірі 2 460 грн. 59 коп.

У поданому 24 жовтня 2019 року відзиві відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки розмір заборгованості за договором кредиту №730/158-САФ03.16-2 від 16 січня 2007 року у розмірі 366 944 грн. 81 коп. не підтверджений належним чином та спростовується рішеннями у цивільній справі, що набрали законної сили. Вважає, що договір кредиту припинив свою дію 12 травня 2009 року - в день, коли Рівненським міським судом Рівненської області відкрите провадженняу справі №2-3907/09 за позовом АТ "Укрсоцбанк" (правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк") і відповідно направлення судом відповідачу копії позовної заяви із вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості по договору кредиту.

Крім цього, у поданій до суду заяві просить застосувати позовну давність у цьому спорі, мотивуючи тим, що перебіг спеціальної позовної давності до вимоги про стягнення пені за договором розпочався 12 травня 2009 року та закінчився 12 травня 2010 року.

У відповіді на відзив представник АТ "Альфа-Банк" вважає, що заявлені позивачем у позовних вимогах суми заборгованості у розмірі 3% річних - 33 055,00 грн., пені за подвійною обліковою ставкою НБУ - 130 984, 21 грн. є простроченням грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тобто фактичним неправомірним зберіганням коштів. Вказує, що діюче законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття й виконання виконавчого провадження. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Всіх учасників справи відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах представникисторін просять справу слухати у їх відсутність на підставі наданих доказів. Зважаючи на те, що їх явку не визнано обов`язковою, достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку учасників справи дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Учасники справи скористалися правовою допомогою.

Встановлено, що 16 січня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір№730/158-САФ03.16.-2, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 19 912 доларів США зі сплатою 12 % річних з метою придбання автомобіля.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 серпня 2009 року (справа № 2-3907/09) з відповідача на користь АКБ "Укрсоцбанк" стягнуті грошові кошти в сумі 141 468 грн. 71 коп. заборгованість за кредитним договором від 16 січня 2007 року №730/158-САФ03.16-2 станом на 12 лютого 2009 року та 1 444 грн. 69 коп. судових витрат.

Згідно листа Рівненського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №42346224 з примусового виконання виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області №2/3907/2009 від 27 жовтня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Укрсоцбанк" боргу у розмірі 142 913, 40 грн., яке закінчене 25 червня 2015 року на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (боржник чи майно не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку). Відповідно до акту від 28 лютого 2019 року виконавче провадження №42346224 було знищене.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 13 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки з відповідача вже була стягнута існуюча заборгованість.

У відповідності до розрахунку станом на 25 липня 2019 року заборгованість за кредитним договором, на думку сторони позивача, становить 1 234 121 грн. 37 коп., а саме:

?366 944 грн. 81 коп. - сума заборгованості за кредитом;

?547 202 грн. 67 коп. - сума заборгованості за відсотками;

?132 507 грн. 68 коп. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту;

?187 466 грн. 21 коп. - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків.

Водночас, звертаючись до суду з указаним позовом, банк просить стягнути не вказану заборгованість, а саме 3% річних за період із 30 липня 2016 року по 31 липня 2019 року у розмірі 33 055 грн., а також пеню у виді подвійної облікової ставки НБУ за період із 30 липня 2018 року по 31 липня 2019 року у розмірі 130 984 грн. 21 коп.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що на час розгляду цієї справи рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 серпня 2009 року, що набрало законної сили 14 вересня 2009 року не виконано.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зробила висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

У ч.2 ст.625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України, що узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Разом з цим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 25 липня 2019 року, неможливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, періоди за які така заборгованість була нарахована, суми та часу внесення відповідачем платежів тощо. Належного розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №730/158-САФ03.16-2 від 16 січня 2007 року, під час судового розгляду справи позивачем не надано.

У матеріалах справи міститься також розрахунок боргу 3% річних, на підставі якого позивач обґрунтовує свої вимоги та просить стягнути визначені у вказаному розрахунку грошові кошти. Вказаний розрахунок виконаний щодо суми боргу у розмірі 366 944 грн. 81 коп., однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності заборгованості саме у такому розмірі.

Враховуючи те, що позивач вказував на здійснення часткових платежів на погашення кредиту, однак, доказів на підтвердження чи спростування цієї обставини не надав, суд позбавлений можливості перевірити правильність виконаного позивачем розрахунку заборгованості, встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, а відтак - і перевірити правильність нарахування 3% річних.

Щодо вимог банку про стягнення пені за обліковою ставкою НБУ.

Пред`являючи до відповідача вимоги про стягнення пені за обліковою ставкою НБУ, позивач виходив із того, що нарахований розмір пені за період із 30 липня 2018 року по 31 липня 2019 року у розмірі 130 984 грн. 21 коп. підлягає стягненню з відповідача відповідно до ст.1049 ЦК України, ст.625 ЦК України та з урахуванням правового висновку Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16, відповідно до якого у випадку, якщо розмір процентів не передбачений договором, то проценти нараховуються на борг на рівні облікової ставки НБУ.

Водночас із такими доводами погодитись не можна, оскільки положення ст.625 та 1049 ЦК України не передбачають стягнення пені на рівні облікової ставки НБУ.

Щодо доводів позивача про стягнення такої пені з урахуванням правового висновку Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16, то у зазначеній справі ВСУ мова йшла про стягнення не пені, а процентів після закінчення строку дії договору.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 пені після 30 липня 2018 року не ґрунтується на цивільному законодавстві та не узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18, є безпідставною, а тому у її задоволенні необхідно відмовити.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зробила висновок про те, що, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.

Зважаючи на те, що суд прийшов до переконання про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому підстави для застосування позовної давності за заявою відповідача відсутні.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на сторону, яка їх понесла.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.263-265, 282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у цивільному позові Акціонерного товариства "Альфа Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство "Альфа Банк" /місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Велика Васильківська, 100, /.

Відповідач: ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 /.

Повне судове рішення виготовлено 30 листопада 2020 року.

Суддя Кушнір Н.В.