Постанова

Іменем України

04 березня 2020 року

м. Київ

справа № 320/11983/13-ц

провадження № 61-35468св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

правонаступник позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року у складі судді Кучеренка В. В. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 11 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та

ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту

№ 0 (далі - кредитний договір), за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 40 000,00 дол. США, зі сплатою 12,30 процентів річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 08 грудня 2017 року. Додатковою угодою від 17 серпня 2007 року № 1 до кредитного договору розмір кредиту збільшено до 59 900,00 дол. США. Додатковою угодою від 29 серпня 2007 року № 2 до кредитного договору змінений графік погашення кредиту. Додатковою угодою від 18 лютого

2009 року № 3 до кредитного договору змінено схему погашення кредиту та продовжено кінцевий термін повернення кредитних коштів до 08 грудня

2021 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 11 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладений договір поруки 0/П, за умовами якого вона поручилася перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що позичальник неналежно виконує зобов`язання за кредитним договором, унаслідок чого банк має право на дострокове повернення кредиту та суми заборгованості, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 11 грудня 2006 року № 0 у розмірі 47 159,85 дол. США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом

на 09 листопада 2013 року еквівалентно 376 948,66 грн, з яких: 44 320,29 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 354 252,08 грн - заборгованість за простроченим кредитом; 1 945,86 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 15 553,26 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 558,51 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 4 464,16 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 335,19 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 2 679,16 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору кредиту невиконаним, кредитного договору та додаткових угод недійсними.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що у порушення умов кредитного договору, банк не видав йому кредит у розмірі 40 000,00 дол. США, не відкрив поточного рахунку та не зарахував на нього кредитні кошти, а видав неповну, значно меншу грошових суму коштів через касу банку. Він не підписував будь-яких договорів про відкриття поточних рахунків у ПАТ «УкрСиббанк» і не давав письмових розпоряджень щодо цільового розпорядження кредитом, що передбачено пунктом 1.5 кредитного договору. Неодноразові звернення до банку з приводу отримання належних йому до видачі грошових коштів завершилися підписанням додаткових угод, після чого ПАТ «УкрСиббанк» зобов`язувався видати йому кредитні кошти у повному обсязі, однак зазначеного не виконав.

У подальшому, він належним чином виконував умови кредитного договору, сплачуючи щомісячні платежі у розмірі, що перевищував зазначений у графіку погашення заборгованості, про наявність у нього заборгованості за кредитним договором дізнався лише з позову ПАТ «УкрСиббанк».

Посилаючись на те, що ним не були отримані кредитні кошти у розмірі зазначеному у пункті 1.1 кредитного договору, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати: незаконними дії ПАТ «УкрСиббанк» щодо недотримання вимог статті 1046, частини другої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); кредитний договір від 11 грудня 2006 року

№ - невиконаним, а додаткові угоди до кредитного договору

від 17 серпня 2007 року № 1, від 18 лютого 2009 року № 2, від 18 лютого

2009 року № 3, недійсними.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 159,85 дол. США, з яких: 44 320,29 дол. США - заборгованість за простроченим кредитом, 1 945,86 дол. США - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом, 558,51 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення за кредитом, 335,19 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладений між банком та ОСОБА_1 кредитний договір та додаткові угоди до нього відповідають вимогам цивільного законодавства України, та були виконані ПАТ «УкрСиббанк» шляхом надання позичальнику кредиту у розмірі 5 000,00 дол. США, на підставі заяви ОСОБА_1 від 16 серпня 2007 року про видачу траншу кредиту у розмірі 5 000,00 дол. США та заяви про видачу готівки від 17 серпня 2007 року

№ 54 у розмірі 14 900,00 дол. США, на підставі заяви ОСОБА_1

від 28 серпня 2007 року про видачу траншу кредиту у розмірі 14 900,00 дол. США, заяви про видачу готівки від 29 серпня 2007 року № 13, а також відкриття йому банківського рахунку згідно з договором від 06 грудня 2006 року № 130 та додатку № 1 до нього, а тому відсутні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 .

Зважаючи на те, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором шляхом надання ОСОБА_1 кредиту в іноземній валюті у сумі 59 900,00 доларів США, а позичальник належним чином не виконує умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 47 159,85 дол. США, що за курсом НБУ станом

на 09 листопада 2013 року еквівалентно 376 948,66 грн, вимоги банку про солідарне стягнення з нього та поручителя ОСОБА_2 заборгованості за простроченим кредитом, процентів за користування кредитними коштам, нарахованої пені є обгрунтованими.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 17 листопада 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року відмовлено.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 05 квітня 2017 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі - ТОВ «ФК «Позика») про заміну сторони її правонаступником задоволено, замінено сторону позивача - ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником - ТОВ «ФК «Позика».

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 19 жовтня 2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції надав оцінку посиланням ОСОБА_1 на те, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2017 року у справі

№ 320/780/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив» (далі - ТОВ «ФК «Фінактив»), ТОВ «ФК «Позика» про визнання графіку платежів до кредитного договору недійсним, визнано недійсним додаток № 1 - графік погашення кредиту до договору про надання споживчого кредиту від 11 грудня 2006 року № 0, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та

ОСОБА_1 , зазначивши про те, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки позичальник як у 2007, так і у 2009 році підписував додаткові угоди до кредитного договору, якими зокрема було узгоджено між сторонами новий графік погашення кредитної заборгованості, які

ОСОБА_1 фактично виконував.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій він просив скасувати заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 жовтня

2015 року і постанову Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня

2018 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суди не врахували, що відповідач ввів його в оману щодо фактичної вартості кредиту та щомісячних платежів, а також не повідомив йому повну та об`єктивну інформацію про сукупну вартість кредиту, що підтверджено висновком експерта від 16 грудня 2016 року № 3198/3199-16, яким встановлено невідповідність обов`язку позичальника ОСОБА_1 сплачувати щомісячно платіж у розмірі

303,03 дол. США, умовам договору споживчого кредиту від 11 грудня 2006 року щодо повернення 40 000,00 дол. США зі сплатою 12,3 процентів річних у період з 10 січня 2007 року по 08 грудня 2017 року, а тому кредитний договір має бути визнаний недійсним на підставі статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Станом на дату розгляду справи відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що 11 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та

ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту

№ 0, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 40 000,00 дол. США, зі сплатою 12,30 процентів річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 08 грудня

2017 року. Додатковою угодою від 17 серпня 2007 року № 1 до кредитного договору розмір кредиту збільшено до 59 900,00 дол. США. Додатковою угодою від 29 серпня 2007 року № 2 до кредитного договору змінений графік погашення кредиту, додатковою угодою від 18 лютого 2009 року № 3 до кредитного договору змінено схему погашення кредиту та продовжено кінцевий термін повернення кредитних коштів до 08 грудня 2021 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 11 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладений договір поруки 0/П, за умовами якого поручитель поручилася перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Згідно з додатковою угодою від 17 серпня

2007 року № 1 до договору поруку, ОСОБА_2 надала згоду на збільшення основної суми кредиту до 59 900,00 дол. США. Згідно з додатковою угодою від 18 лютого 2009 року № 2 до договору поруки, ОСОБА_2 надала згоду на зміну кінцевого терміну виконання основного зобов'язання -

08 грудня 2021 року.

Судами встановлено, що на виконання умов договору про надання споживчого кредиту від 11 грудня 2006 року№ 0 банк перерахував грошові кошти у розмірі 40 000,00 дол. США на поточний рахунок у доларах США

№ НОМЕР_1, відкритий на ім'я ОСОБА_1 відповідно до договору банківського рахунка від 06 грудня 2006 року № 130.

Решту кредитних коштів у межах договору про надання споживчого кредиту

від 11 грудня 2006 року№ 0 видано ОСОБА_1 :

- 17 серпня 2007 року, згідно із заявою ОСОБА_1 від 16 серпня

2007 року про надання траншу кредиту у сумі 5 000,00 дол. США та заявою про видачу готівки від 17 серпня 2007 року № 54;

- 29 серпня 2007 року, згідно із заявою ОСОБА_1 від 28 серпня

2007 року про надання траншу кредиту у сумі 14 900,00 дол. США та заявою про видачу готівки від 29 серпня 2007 року № 13.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 25 квітня 2017 року, яке набрало законної сили 26 лютого 2018 року, у справі № 320/780/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «ФК «Фінактив» та ТОВ «ФК «Позика» про визнання графіку платежів до кредитного договору недійсним, визнано недійсним додаток № 1 - графік погашення кредиту до договору про надання споживчого кредиту від 11 грудня 2006 року

№ 0, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 . Зазначеного висновку суд першої інстанції дійшов на підставі висновку експерта від 16 грудня 2016 року № 3198/3199-16, згідно якого обов`язок позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 грудня 2006 року

№ 0 сплачувати щомісячно 303,03 дол. США на користь кредитора ПАТ «УкрСиббанк» не відповідає умовам кредитного договору від 11 грудня

2006 року № 0 щодо повернення 40 000,00 дол. США зі сплатою 12,3 процентів річних за користування кредитними коштами у період з 10 січня

2007 року по 08 грудня 2017 року.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Установивши, що ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Позика», надав належні, допустимі та достатні докази на підтвердження видачі позичальнику кредитних коштів у розмірі 59 900,00 дол. США, згідно з умовами договору про надання споживчого кредиту від 11 грудня 2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , що спростовує доводи зустрічного позову ОСОБА_1 про невиконання банком зобов`язань за кредитним договором, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 за необгрунтованістю.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Статтею 4 ЦПК України 2004 року визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України.

Системний аналіз норм процесуального законодавства, чинного на дату звернення ОСОБА_1 із зустрічним позовом до суду, свідчить про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України 2004 року).

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_1 просив визнати кредитний договір від 11 грудня 2006 року № 0 невиконаним з підстав неотримання ним кредитних коштів у сумі, визначеній пунктом 1.1 первісного кредитного договорі, у зв`язку з чим вважав, що підлягають визнанню недійсними додаткові угоди до кредитного договору від 17 серпня 2007 року № 1, від 29 серпня 2009 року № 2 та від 18 лютого 2009 року № 3. Позовні вимоги про визнання недійсним кредитного договору не обгрунтовував посиланням на не дотримання відповідачем вимог статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки за змістом статі 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість оскаржуваних судових рішень лише в межах касаційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, Верховний Суд не має визначених законом процесуальних підстав для перевірки доводів касаційної скарги ОСОБА_1 про недотримання відповідачем вимог статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, які є загальнодоступними, вимоги про визнання недійсним кредитного договору від 11 грудня 2006 року з підстав введення позичальника в оману щодо суми вартості кредиту та щомісячних платежів, неповідомлення кінцевої сукупної вартості кредиту вже були предметом розгляду у справі № 320/8001/17 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Позика», третя особа - ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору від 11 грудня

2006 року та договору застави від 11 грудня 2006 року, за наслідками розгляду яких Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області ухвалив рішення

від 04 квітня 2018 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , залишеного без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області

від 02 серпня 2018 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, а тому підстави для задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 .

Щодо поновлення виконання судового рішення

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою судді Верховного Суду від 09 листопада 2018 року зупинено виконання заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року до закінчення касаційного провадження, то його необхідно поновити.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 19 жовтня 2015 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області

від 19 квітня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. І. Усик

В. В. Яремко