ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року

м. Харків

Справа № 644/6510/19

Провадження № 22-ц/818/1804/20

Категорія: відшкодування шкоди

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2019 року у складі судді Шевченка С.В.,

у цивільній справі № 644/6510/19 за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре»

про відшкодування майнової шкоди,-

встановив:

13.08.2019 року ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 49 500 грн. та понесені судові витрати у розмірі 1921 грн.

В обґрунтування вимог ПрАТ «СК «АХА Страхування» посилалось на те, що 24.05.2016 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було укладено договір № RZ.007560 комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 .

02.09.2016 року у місті Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля «Honda Accord», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , якого було визнано винним у ДТП.

За зверненням ОСОБА_2 їй було здійснено виплату страхового відшкодування на підставі звіту про результати огляду місця ДТП від 02.09.2016 року та страхового акту № UA004/L01/04 від 14.11.2016 року в сумі 49 500 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ТзДВ «Страхова компанія «Київ Ре». Позивач подав до вказаної страхової заяву про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі виплаченого ОСОБА_2 страхового відшкодування. Однак, так як така заява була подана більше ніж через рік, у ТзДВ «Страхова компанія «Київ Ре» не виник обов`язок виплати страхового відшкодування, відтак у ПрАТ «СК «АХА Страхування» є право вимоги до ОСОБА_1 , як відповідальної особи за завдану шкоду.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2019 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

ПрАТ «СК «АХА Страхування»подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ПрАТ «СК «АХА Страхування»зазначає, що відповідно до пп. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначає, що сторонами правовідносин, що регулюються положеннями ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре») та потерпілий, або особа, яка здійснила відшкодування потерпілому (Позивач).

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 56 Постанови Великої Палати Верховного Суд № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року встановлено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відзив на апеляційну скаргу не надходили.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що порушення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» встановлених строків і порядку подачі заяви про відшкодування шкоди, не дає підстав перекладати на ОСОБА_1 , як завдавача шкоди, обов`язку з відшкодування витрат, які поніс позивач на виплату потерпілій страхового відшкодування, а також, виплачене страхове відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Матеріалами справи підтверджується, що 02.09.2016 року у місті Харків сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Honda Accord», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Винуватим у ДТП було визнано ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.10.2016 року.

В результаті ДТП ОСОБА_2 була спричинена матеріальна шкода на суму 78 309 грн. 41 коп., що підтверджується звітом № 2875/16 від 13.10.2016 року.

24.05.2016 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було укладено договір № RZ.007560 комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 .

15 листопада 2016 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахувало ФОП ОСОБА_3 49 500 грн. у якості страхового відшкодування спричиненої ОСОБА_2 матеріальної шкоди, що підтверджується копією платіжного доручення № 47844.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була забезпечена в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/426317, що підтверджено копією відповідного поліса.

В договорі страхування, укладеному між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», так і в договорі між ТзДВ «Страхова компанія «Київ Ре» та ОСОБА_1 ліміт страхової виплати складав 50 000 грн.

Після здійснення в листопаді 2016 року страхової виплати на користь потерпілої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 березня 2019 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернулося з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди до ТзДВ «Страхова компанія «Київ Ре», проте, як зазначає позивач, відповіді на звернення не отримало.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) відступила від висновку, викладений Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15.

Та, у зазначеній справі дійшла іншого висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах про те, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Крім того, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована то коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Таким чином, позивач не скористався правом на отримання страхового відшкодування у строки та в порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відтак, правові підстави для задоволення позову та стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП з відповідача, відсутні.

Ні матеріали справи, а ні апеляційна скарга не містять даних, в тому числі і наданих у відповідності до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України, нових доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Так як, апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2019 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 16 березня 2020 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина