ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/11/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.

секретар судового засідання Кримчук Я.Р.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

представник заявника - ОСОБА_2 ,

особа, рішення та бездіяльність якої оскаржуються - головний державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольга Борисівна,

заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_3 ,

розглянув в судовому засіданні в м. Києві скаргу боржника ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця у виконавчому провадженні № 48401562,

В С Т А Н О В И В:

08.12.2019 боржник ОСОБА_1 (далі по тексту - заявник, боржник) звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі -Дарницький РВ ДВС у м. Києві) у виконавчому провадженні № 48401562.

Скарга обґрунтована такими обставинами. У Дарницькому РВ ДВС у м. Києві на виконанні знаходиться виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 . В рамках даного виконавчого провадження були винесені постанови про арешт майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві керування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про накладення на боржника штрафу та звернення стягнення на його заробітну плату.

Дії державного виконавця по винесенню вищевказаних постанов та самі постанови заявник вважає неправомірними і просить їх скасувати посилаючись на те, що не знав про існування рішення суду та не був обізнаний з існуванням виконавчого провадження, оскільки державний виконавець направляв копію постанови про відкриття виконавчого провадження за неправильною адресою, і до того ж він добровільно платив кошти на утримання своєї дочки.

Ухвалою від 20.12.2019 суд залишив скаргу ОСОБА_1 без руху з підстав невірного визначення статусу учасників справи, відсутності відомостей про дату, коли заявник дізнався про порушення його прав, та не скріплення копій документів підписом заявника.

04.02.2020 на виконання вимог ухвали ОСОБА_1 подав до суду скаргу у новій редакції з усунутими недоліками.

Ухвалою від 07.02.2020 суд відкрив провадження у справі, витребував копії матеріалів виконавчого провадження та призначив справу до судового розгляду на 10.08.2020.

Розгляд справи двічі відкладався з підстав ненадання суду копій матеріалів виконавчого провадження.

28.10.2020 від представника заявника надійшла заява про підтримання вимог скарги та розгляд справи за його відсутності.

Державний виконавець та стягувач в судове засідання не з`явилися, відзиви (пояснення) на скаргу не подали.

З огляду на положення норми частини 2 статті 450 ЦПК України та ураховуючи, що неявка державного виконавця та стягувача є повторною, суд не встановив підстав для перенесення судового засідання і вважав за можливе розглянути скаргу за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали скарги, суд встановив такі обставини.

Постановою державного виконавця відділу держаної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (зараз - Дарницький РВ ДВС м. Києва) Харченко О.С. відкрите виконавче провадження № № 48401562 з виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.06.2015 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_3 , 2011 р.н., в розмірі ј частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно, починаючи з 06.05.2015, і до досягнення дитиною повноліття.

05.03.2018 державний виконавець Дарницького РВ ДВС м. Києва Петренко М.О. виніс постанову про арешт майна боржника.

16.03.2018 старший державний виконавець Дарницького РВ ДВС м. Києва Житніков С.С. виніс постанови, якими тимчасово, до погашення заборгованості зі сплати аліментів, обмежив боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві полювання та у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Зі змісту вищевказаних постанов вбачається, що підставою для їх винесення послугувала наявність у боржника заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої становить суму відповідних платежів за сорок місяців.

Постановою державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва Житнікова С.С. від 04.10.2018 на боржника ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 58 833 грн. на користь ОСОБА_3 .

16.10.2019 головний державний виконавець Дарницького РВ ДВС м. Києва Данилюк О.Б. винесла постанову про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , які він отримує у ТОВ «Кийтранс-2005».

У постанові державний виконавець розпорядився відраховувати 20% доходів боржника до виплати загальної суми боргу в розмірі 143 832,75 грн.

У скарзі зазначено, що боржник дізнався про порушення своїх прав 27.11.2020 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження і доказів протилежного суду не надано, а відтак скарга подана у передбачений статтею 449 ЦПК України строк.

Даючи оцінку доводам скарги про неправомірність дій та рішень державних виконавців, суд керується нормами Закону України «Про виконавче провадження» у чинній редакції (далі по тексту - Закон № 1404-VIII) та у редакції Закону № 606-XIV від 21.04.1999,чинній на час відкриття виконавчого провадження (далі - Закон № 606-XIV).

Так, відповідно до положень статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 Закону № 1404-VIII).

Статтею 10 Закону № 1404-VIII визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 18 Закону № 1404-VIII зобов`язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом.

За приписами статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

За положеннями статті 31 Закону № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналогічний порядок надсилання документів виконавчого провадження встановлений статтею 28 Закону № 1404-VIII

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, які поширюються і на стадію судового контролю за виконанням судових рішень, є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду…

Незважаючи на те, що суд двічі відкладав розгляд цієї скарги, вживши всіх можливих і розумних заходів щодо виклику в судове засідання державного виконавця Данилюк О.Б. та витребування копій матеріалів виконавчого провадження, ні державний виконавець, ні інша посадова особи Дарницького РВ ДВС м. Києва до суду не з`явилися, матеріали виконавчого провадження не надали.

Отже ураховуючи, що суду не надано жодних доказів на спростування доводів боржника про його необізнаність з наявністю виконавчого провадження, суд визнає встановленим факт не направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, що є порушенням вимог статей 25, 31 Закону № 606-XIV.

Частиною 2 статті 71 Закону № 1404-VIII передбачено, що за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (пункти 1-4 частини 9 статті 71 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини 4 статті 11 Закону № 1404-VIII строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Аналіз змісту вищенаведених положень Закону № 1404-VIII в їх сукупності дає підстави для висновку, що вжиття державним виконавцем заходів обмеження цивільних прав боржника у виконавчому провадженні про стягнення аліментів буде законним та обґрунтованим лише у разі наявності вини боржника (умислу або необережності) у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

Зважаючи на встановлений судом факт не направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження та ненадання доказів отримання боржником інших документів виконавчого провадження, що свідчить про необізнаність боржника з наявністю виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що оскаржувані постанови про арешт майна, про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві полювання та у праві користування зброєю винесені необґрунтовано, за відсутності передбачених законом підстав.

Більше того, зміст вищевказаних постанов не відповідає вимогам закону, оскільки у них не зазначено конкретний розмір заборгованості зі сплати аліментів, а постанова про арешт майна боржника взагалі не містить вказівки на те, що розмір заборгованості перевищує суму платежів за три місяці.

Отже ураховуючи, що при винесенні вищевказаних постанов державний виконавець діяв неправомірно та не у відповідності з вимогами Закону № 1404-VIII, порушені права та законні інтереси боржника підлягають захисту у визначений процесуальним законом спосіб - шляхом визнання дій та рішень неправомірними та зобов`язання державного виконавця, в провадженні якого перебуває виконавче провадження № 48401562, скасувати неправомірні постанови.

Вирішуючи вимоги скарги про визнання неправомірною та скасування постанови про звернення стягнення на доходи боржника, суд керується загальним правилом цивільного судочинства, відповідно до якого захисту підлягає лише порушене право чи законний інтерес (статті 2, 4, 12, 13, 447 ЦПК України, статті 15, 16 ЦК України).

Водночас скарга ОСОБА_1 не містить належних обґрунтувань та доказів, які б свідчили про порушення його прав чи законних інтересів рішенням державного виконавця про звернення стягнення на його доходи.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (статті 124, 129 Конституції України, стаття 18 ЦПК України).

Статтею 68Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, якими є, зокрема, аліменти, звертається стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Частиною 3 зазначеної норми визначено, що про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щокварталу надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України (стаття 69 Закону № 1404-VIII).

За змістом частини 2 статті 70 Закону № 1404-VIII за виконавчими документами про стягнення аліментів із заробітної плати боржника може бути утримано до погашення у повному обсязі заборгованості 50 відсотків її розміру.

Згідно статті 71Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Аналогічним чином врегульоване питання виконання рішення про стягнення аліментів і в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

Відтак спосіб та порядок примусового виконання рішення про стягнення аліментів чітко регламентовані нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для державного виконавця.

Зі змісту скарги вбачається, що боржник не оспорює ні наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів, ні набрання ним законної сили, ні розмір заборгованості зі сплати аліментів, зазначений в постанові державного виконавця про звернення стягнення на його доходи.

Доводи боржника про те, що його заява про перегляд заочного рішення має бути задоволена з огляду на те, що суд повідомляв його про розгляд справи за помилковою адресою, суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки на момент винесення державним виконавцем постанови про звернення стягнення на його доходи рішення про стягнення аліментів було чинним і його виконання не зупинялось.

Наведене дає підстави вважати, що постановою державного виконавця по винесенню постанови про звернення стягнення на доходи боржника права заявника не порушені, а відтак підстави для задоволення вимог скарги в цій частині відсутні.

Боржник ОСОБА_1 також оскаржує постанову державного виконавця про накладення на нього штрафу, однак судом встановлено, що дані вимоги не підлягають розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Так, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, яка визначає компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ, у порядку цивільного судочинства розглядаються справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішенняу цивільній справі регламентований нормами розділу VII ЦПК України (Судовий контроль за виконанням судових рішень).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина 1 статті 4 КАС України визначає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта власних повноважень або іншої особи.

Згідно абзацу 7 частини 1 зазначеної норми суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Пунктом першим частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових чи індивідуальних актів) дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII, закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Таку правову позицію сформував Верховний Суд у низці своїх постанов, а саме: від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі №758/8095/15-ц (провадження №14-134цс19), від 16 вересня 2019 року у справі № 681/1637/18 (провадження № 61-5370св19).

Відтак, з огляду на те, що заявник оскаржує, зокрема, рішення державного виконавця про накладення штрафу, ці його вимоги повинні розглядатися в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження за скаргою боржника ОСОБА_1 в частині вимог про визнання незаконними дій державного виконавця по винесенню постанови від 04.10.2018 про накладення на боржника штрафу, визнання даної постанови неправомірною та її скасування.

Скаргу боржника ОСОБА_1 в частині вимог про визнання незаконними дій державного виконавця по винесенню постанов від 05.03.2018 про арешт майна боржника, від 16.03.2018 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи алогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, визнання даних постанов неправомірними та їх скасування задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Петренка Максима Олександровича щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 05.03.2018 у виконавчому провадженні № 48401562 та саму постанову неправомірними.

Визнати дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Житнікова Сергія Сергійовича щодо винесення постанов від 16.03.2018 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи алогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної діїу виконавчому провадженні № 48401562 та самі постанови неправомірними.

Зобов`язати головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Данилюк Ольгу Борисівну не пізніше наступного робочого дня з дня одержання копії ухвали, яка набрала законної сили, скасувати постанову державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Петренка Максима Олександровича про арешт майна боржника від 05.03.2018 та постанови старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Житнікова Сергія Сергійовича від 16.03.2018 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи алогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Відмовити у задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 в частині вимог про визнання незаконними дій державного виконавця по винесенню постанови від 16.10.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, визнання даної постанови неправомірною та її скасування.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: