Постанова

Іменем України

11 березня 2020 року

м. Київ

справа № 645/589/16-ц

провадження № 61-10555св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 ,

треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августівна, Служба у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Кравцова Сергія Олександровича на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 липня 2018 року у складі судді Шарка О. П. та постанову Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року у складі суддів Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_3 - адвоката Кравцова Сергія Олександровича на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Л. А., Служба у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 08 вересня 2009 року позивач придбав у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , а 29 січня 2010 року зареєстрував у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на вказану квартиру. ОСОБА_2 зобов`язалася знятися з реєстраційного обліку і звільнити квартиру до 08 грудня 2009 року, передавши ключі від проданої квартири. Однак, цих зобов`язань ОСОБА_2 не виконала.

28 січня 2016 року позивач довідався, що ОСОБА_2 незаконно 08 листопада 2012 року продала цю квартиру ОСОБА_3 .

При цьому, заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 березня 2012 року за позовом ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 08 вересня 2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , було попередньо визнано недійсним.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 травня 2016 року за заявою позивача вказане заочне рішення від 14 березня 2012 року було переглянуто та скасовано.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2016 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 08 вересня 2009 року квартири АДРЕСА_1 відмовлено.

На підставі викладеного, уточнивши вимоги, ОСОБА_1 просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 11 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л. А. за реєстровим № 6490; скасувати здійснену 08 листопада 2012 року державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру; поновити державну реєстрацію права власності на квартиру за позивачем; визнати за позивачем право власності на спірну квартиру та витребувати її з чужого незаконного володіння відповідачів; усунути позивачу перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення з цієї квартири відповідачів та звільнення квартири від їхніх речей.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 липня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 11 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л. А., реєстровий № 6490.

Скасовано за відповідачем ОСОБА_3 проведену 08 листопада 2012 року державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Поновлено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за позивачем ОСОБА_1 .

Визнано за позивачем ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння відповідачів.

Усунено позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з цієї квартири відповідачів та звільнення квартири від їхніх речей.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що укладений і нотаріального посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є недійсним в силу статей 215, 658 ЦК України, оскільки спірна квартира протиправно вибула з володіння позивача.

Оскільки, ОСОБА_3 набула нерухоме майно , яке вибуло з володіння власника не з його волі, тому реєстрація права власності на спірну квартиру за відповідачем ОСОБА_3 підлягає скасуванню за рішенням суду, реєстрація права власності позивача на цю квартиру - поновленню, а квартира - витребуванню з чужого незаконного володіння.

Встановивши, що відповідачами порушено право позивача щодо вільного користування та розпорядженням належним йому майном, суд дійшов висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом виселення відповідачів зі спірної квартири.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та дійшов правильного висновку про те, що спірне майно є власністю ОСОБА_1 , яка вибула з його володіння поза його волею, а тому майнові права позивача підлягають захисту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_3 - адвокат Кравцов С. О., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували всі фактичні обставини, що мають значення для справи, не дослідили і не надали належної правової оцінки доказам у справі. Зазначає, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 березня 2012 року визнано договір купівлі продажу від 08 вересня 2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 недійсним. На думку заявника, після набрання заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 березня 2012 року законної сили, ОСОБА_3 на законних підставах придбала у ОСОБА_2 спірну квартиру, отже вона є добросовісним набувачем, у якого майно не може бути витребуваним.

Також вказує, що у цьому випадку спірна квартира не вибула з володіння ОСОБА_1 поза його волею.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, що розглядається) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

21 червня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що08 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , згідно з умовами якого ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 вказане нерухоме майно. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. та зареєстрований в реєстрі за № 3378

Право власності на квартиру ОСОБА_1 зареєстрував в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 29 січня 2010 року.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 березня 2012 року за позовом ОСОБА_2 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 08 вересня 2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

08 листопада 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є спірна квартира, посвідчений 11 жовтня 2012 року приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л. А.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 травня 2016 року заочне рішення від 14 березня 2012 року за заявою ОСОБА_1 скасовано.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2016 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 08 вересня 2009 року квартири АДРЕСА_1 відмовлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення в повній мірі не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також - органи і особи, уповноважені захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках(частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України):

1) якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) якщо майно було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що квартира АДРЕСА_1 вибула з володіння ОСОБА_1 , як власника квартири, поза його волею.

ОСОБА_3 є особою, яка є останнім набувачем вказаного нерухомого майна. При цьому встановлено, що вона є добросовісним набувачем та спірну квартиру отримала за відплатним договором.

За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про витребування квартири з чужого незаконного володіння; про скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 , проведеної 08 листопада 2012 року; про поновлення державної реєстрації права власності на цю квартиру за ОСОБА_1 .

В силу статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судами встановлено, що відповідачі проживають у спірній квартирі, перешкоджаючи позивачеві користуватися вказаним житлом.

При таких обставинах суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і в частині усунення позивачу перешкод у користуванні цією квартирою шляхом виселення з цієї квартири відповідачів.

Разом із тим, Верховний Суд робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири та визнання за ОСОБА_1 права власності на цю квартиру, оскільки такі вимоги не є ефективним способом захисту права власника.

Посилання у касаційній скарзі на правомірність правочину, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є безпідставним з огляду на зазначені вище положення закону та, приймаючи до уваги, що права власника спірного нерухомого майна - ОСОБА_1 були порушені вибуттям належної йому квартири з володіння поза його волею.

Цим доводам була дана належна правова оцінка судом апеляційної інстанції.

Також не є обґрунтованими доводи касаційної скарги щодо відсутності факту набуття позивачем права володіння спірною квартирою, оскільки уклавши 08 вересня 2009 року з ОСОБА_2 нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та зареєструвавши своє право власності на неї, ОСОБА_1 став титульним власником вказаного нерухомого майна, а наявність права власності передбачає і право володіння майном.

При цьому предмет віндикаційного позову становить вимога саме неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню в частині позовних вимог про визнання правочину недійсним та визнання права власності, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Статтею 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права, це порушення призвело до ухвалення незаконних судових рішень, тому рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині позовних вимог про визнання правочину недійсним і визнання права власності необхідно скасувати та прийняти нову постанову в цій частині про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись статтями 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 - адвоката Кравцова Сергія Олександровича задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 липня 2018 року, постанову Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру скасувати, ухвалити нове судове рішення в цій частині.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 , треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августівна, Служба у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири та визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру відмовити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 липня 2018 року, постанову Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 , треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августівна, Служба у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про скасування за ОСОБА_3 проведеної 08 листопада 2012 року державної реєстрацію права власності на квартиру; поновлення державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_1 ; витребування квартири з чужого незаконного володіння; усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення з цієї квартири відповідачів та звільнення квартири від їхніх речей - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило