КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/7271/2020 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 грудня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Гуля В.В., Сержанюка А.С.

за участю секретаря: Шебуєва Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуцевич Олена Олександрівна про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуцевич Олена Олександрівна про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу.

Свої вимоги мотивував тим, щопри укладенні договору купівлі-продажу від 27.12.2017 року було порушено право позивача на переважне право купівлі частки квартири.

Вказавував, що на забезпечення позову ним внесено на депозит суду 306700 грн.

Просив перевести на нього права та обов`язки покупця 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 27 грудня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуцевич О.О. та зареєстровано в реєстрі за №2074.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуцевич Олена Олександрівна про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції апелянт-позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що судом першої інстанціїне досліджено всі докази по справі, а саме те, що він не був повідомлений про продаж частини квартири, ніяких пропозицій та повідомлень щодо викупу Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 не отримував, жодних підписів на поштових повідомленнях не ставив, та про договір купівлі-продажу дізнався після його укладання.

Зазначив, що при укладенні договору купівлі - продажу вищевказаної частини квартири не було дотримано продавцем та нотаріусом положень ст.. 362 ЦК України, тобто порушено переважне права іншого співвласника на купівлю частини у спільній власності.

Просив скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 27.12.2017 року ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 придбав 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуцевич О.О. за реєстровим №2074.

Вказана 1/2 частка квартири належала продавцю ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. 24.11.2009 року за реєстровим №3-3086.

Інша 1/2 частка квартири належить позивачу ОСОБА_1 , який є його сином.

Відмовляючи в задоволенні позову, ОСОБА_1 про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, суд першої інстанції виходив з недоведності та необґрунтованості позовних вимог, а саме з того, що позивач був обізнаний про намір ОСОБА_2 продати належну йому частку квартири, своїм переважним правом на купівлю цієї частки у визначений ст. 362 ЦК України строк не скористався, а відтак його права спірним правочином не порушені.

Однак з вищенаведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погодитись неможе, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи,що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копією Свідоцтва про право на спадщину за законом.

Інша Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 належала на підставі Свідоцтва про право на спадщину батькові останнього ОСОБА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу від 27.12.2017 року ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 відповідач по справі придбав 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуцевич О.О. за реєстровим №2074.

В ході розгляду справи в судді апеляційної інстанції, встановлено, що ніяких пропозицій і жодних повідомлень щодо викупу Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , який є сином ОСОБА_2 за ціною 306 700 грн. не отримував, жодних підписів на поштових повідомленнях не ставив, про договір купівлі-продажу від 27.12.2017 року його відомо не було, жодних візуальних оглядів квартири не проводилось.

З п. 5 Договору купівлі- продажу, вбачається, що продавець стверджував, що співвласники вищевказаної квартири були повідомлені ним у встановленому законом України порядку про його намір продажу належної йому Ѕ частки квартири.

Відповідно до ч.2 ст. 362 ЦК України продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Колегія суддів, встановивши дійсні обставини справи, вважає, що не було дотримано продавцем та нотаріус положень ст.. 362 ЦК України, а саме щодо переважного права купівлі частки квартири позивачем та зареєстрованим в квартирі членом сім`ї позивача, сином позивача та обставини продажу квартири відповідачем без огляду квартири покупцем.

Згідно із ст. 84 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на грудень 2010 року) нотаріус передає заяви громадян, підприємств, установ та організацій іншим громадянам, підприємствам, установам і організаціям, якщо вони не суперечать закону та не містять відомостей, що порочать честь і гідність людини. Заяви передаються поштою із зворотним повідомленням або особисто адресатам під розписку. Заяви можуть передаватися також з використанням технічних засобів. На прохання особи, що подала заяву, їй видається свідоцтво про передачу заяви.

З огляду на документи, що слугували підставою для укладення спірного договору, вбачається, що нотаріус надсилала на адресу позивача заяву ОСОБА_2 про продаж своєї частки квартири, на що вказує зворотнє поштове повідомлення(а.с 157 т.1)

Натомість, згідно з даним повідомленням поштове відправлення не містить особисто підпису позивача від 24.11.2017 року.

При цьому судом першої інстанції не враховано, що позивачем по справі на депозитний рахунок суду було внесено суму в розмірі 306 700грн., тоді як згідно з висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №28250/19-42 від 12.12.2019 року, дійсна вартість 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 складає 508 005 грн.

Натомість, колегія суддів звертає увагу та те, що спірна квартира була придбана за суму в розмірі 306 700грн., а не за вартість, яка вказана у експертизі №28250/19-42 від 12.12.2019 року, а тому не може вважатися належним доказом витрати на частину квартири.

Згідно договору купівлі-продажу від 27.12.2017 рокуміж ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спірна частина квартири була продана саме за цією ціною.

Таким чином, перерахувати на депозитний рахунок суду зазначені кошти, апелянтом були виконані всі умови, передбачені діючим законодавством, щодо свого волевиявлення про переважне право на придбання спірного майна.

З огляду на вказане колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції на вказане вище належної уваги не звернув і не врахував положень ст.. 362 ЦК України, а саме щодо переважного права купівлі частки квартири позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Колегія суддів бере до уваги, правову позиції Верховного Суду України, зробленої у Постанові від 30 березня 2016 року у справі за № 6-107цс16 «На підставі частини першої статті 52 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах.»

Колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у своїй сукупності доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, так, як позивача по справі було позбавлено його переважного права, як співвласника Ѕ частини квартири перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу.

Отже колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції вирішуючи даний спір прийшов до передчасного висновку, щодо відмови у задоволені позову ОСОБА_1 про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, оскільки останній, як співвласник Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , добровільно скориставшись своїм правом переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу,вніс на депозитний рахунок суду суму коштів в розмірі вставлену в договорі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням судом усіх обставин справи, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання "вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав" (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Керуючись ст.ст. 374, 376,367, 374, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуцевич Олена Олександрівна про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу задовольнити.

Перевестина ОСОБА_1 права та обов`язки покупця 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 27 грудня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуцевич О.О. та зареєстровано в реєстрі за №2074.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: В.В. Гуль

А.С. Сержанюк