ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/1463/19
провадження № 2/691/171/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області в складі судді Синиці Л.П., за участю секретаря судових засідань Тараненко І.І., розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення і збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення заборгованості по аліментах та стягнення неустойки (пені),

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Білінкіна Т.В. звернулася до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовною вимогою до відповідача ОСОБА_2 , та керуючись ст. ст. 121, 180 - 184, 191, 192, 196 СК України, ст. ст. 133, 134, 137, 141, 175, ч.2 ст.184, ч.1 ст.201 ЦПК України, п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", просила, змінити спосіб присуджених аліментів та збільшити розмір аліментів, встановлений судовим наказом Городищенського районного суду Черкаської області від 19.12.2013 року у справі № 691/1934/-13-ц та стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій формі в розмірі 1500,00 грн. на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на дитину, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення нею повноліття (1), стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.10.2019 року у сумі 31262,23 грн. (2), стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 7935,82 грн. (3).

В обґрунтування зазначає, що 01 липня 2010 року ОСОБА_1 , дошлюбне прізвище " ОСОБА_1 " уклала шлюб з ОСОБА_2 , місце реєстрації - відділ РАЦС по Придніпровському району м. Черкаси Черкаського МУЮ, актовий запис №118. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки з березня місця 2013 року не проживали із чоловіком однією сім`єю, то згідно рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 16.10.2013 року, яке набрало законної сили 04.11.2013 року шлюб було розірвано. З моменту розірвання шлюбу і по сьогодні їх неповнолітня донька проживає із матір`ю (Позивачем) та знаходиться на повному її утриманні, що підтверджується довідкою Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області № 421 від 20.11.2019 року. На даний час, вона та її донька, а також її батьки зареєстровані у будинку АДРЕСА_1 , що належить її батькам. Колишній чоловік позивача, за останніми відомими даними, зареєстрований та проживає у будинку своїх батьків у АДРЕСА_2 . У зв`язку з тим, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини своєчасно не надавав, участі у їх вихованні не приймав, звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 . Відповідно до Судового наказу судді Савенко О.М. Городищенського районного суду Черкаської області від 19.12.2013 року по справі № 691/1934/13-ц (провадження № 2- н/691/4/13) було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з тим, що відповідач проживав у АДРЕСА_3 , то, згідно її заяви про примусове виконання від 23.06.2015р. Придніпровським ВДВС Черкаського МУЮ було відкрито ВП № 47944008 про примусове стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь. Їй достовірно не відомо, про те, чи офіційно працевлаштований відповідач, оскільки жодних будь-яких стосунків не підтримує. Але допускає, що останній може офіційно працевлаштуватись, оскільки він є працездатною особою. Так само їй не відомо, чи проводяться на даний час будь-які інші стягнення по виконавчим документам з відповідача, окрім її. Ніяких домовленостей з відповідачем з приводу сплати аліментів на дитину у них немає. Відповідач додаткової матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв`язку з чим вважає, що має право на отримання від нього аліментів у порядку та розмірі, встановленому чинним законодавством, а це - 1/4 частини усіх його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття або ж у твердій грошовій формі. На переконання позивача, присудження аліментів у розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, має місце у випадку, коли платник аліментів з об`єктивних причин не змозі сплачувати більший розмір (наприклад є непрацездатним, що обмежує можливість отримання доходів: має хронічні захворювання, які потребують значних капіталовкладень; має на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків). Враховуючи той факт, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів (судовий наказ від 19.12.2013р.) змінився визначений СК України мінімальний розмір аліментів, позивач вважає, що має достатні правові підстави для збільшення попереднього розміру присуджених аліментів. Зважаючи на передбачений законом обов`язок чоловіка утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття, беручи до уваги працездатність відповідача, перебування дитини на повному утриманні позивача, з метою забезпечення доньки достатнім (не мінімальним) рівнем збереження здоров`я, позивач вважає, що доцільним і законним буде присудження аліментів у твердій грошовій формі, в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, швидкими темпами зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини, попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. При цьому аліменти слід визначити (залишити) у частці визначеній позивачем. Починаючи з 01.07.2015 року по 30.06.2016 року відповідач взагалі не сплачував аліменти, що підтверджується довідкою про неотримання аліментів № 1203/08-03-46 від 19.07.2016 року, виданої Придніпровським відділом ДВС м. Черкаси. Потім відповідач сплачував аліменти лише частково (2 рази через поштовий переказ), що загалом призвело до виникнення заборгованості. Станом на 01.10.2019 року відповідно до розрахунку заборгованості по судовому наказу № 691/1934/13-ц від 19.12.2013 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 становить 31626,23 грн.. Неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів згідно із судовим наказом № 691/1934/13-ц Городищенського районного суду Черкаської області від 19.12.2013 року за період з 01.06.2015 року по 01.09.2019 рік, виходячи з ч.1 ст.196 СК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.22 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", склала 7935,82 грн.. За вказаних обставин змушена звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості по аліментах та стягнення неустойки (пені).

До судового засідання з`явилися позивач, представник позивача.

Відповідач повідомлений належно та своєчасно, що підтверджено, в тому числі оголошенням на офіційному сайті Судової влади України. Відзив на позов не надходив. Будь-яких клопотань/заяв на адресу суду не надходило.

Підстав для відкладення судового розгляду не встановлено, та за згодою позивача, представника позивача, ухвалено про слухання цивільної справи за наявними в ній матеріалами.

Суд, вивчивши доводи позову, заслухавши позивача, представника позивача, що у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, вказують, що сума 1500 гривень з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, буде достатньою, оскільки дитина виросла та має у зв`язку з цим більші витрати, крім того відбулися зміни до законодавства, доходи відповідача не відомі, відповідач аліменти не сплачує у зв`язку з чим виникла заборгованість, набула права на стягнення неустойки (пені), та дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до такого.

За нормами частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Вбачається, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_1 (мати), що підтверджено Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 10.12.2010 року, актовий запис № 27.

16.10.2013 року заочним рішенням Городищенського районного суду Черкаської області, у справі № 691/124/13-ц, позов задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визначено місце проживання дитини ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно довідки № 421 від 20.11.2019 року та довідки про склад сім`ї № 1840 від 20.11.2020 року виданих виконавчим комітетом Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області, ОСОБА_3 , перебуває на утриманні матері ОСОБА_1 , та проживає разом з нею.

19.12.2013 року Городищенським районний судом Черкаської області у справі № 691/1934/13-ц, винесено судовий наказ, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 10.01.2014 року.

23.06.2015 року на підставі судового наказу № 691/1934/13-ц від 19.12.2013 року в Придніпровському відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 47944008, що підтверджується супровідним № 1326 від 23.06.2015 року ДВ-314, постановою старшого державного виконавця Орел І.М. про відкриття виконавчого провадження від 23.06.2015 року.

Підставою для збільшення розміру присуджених та стягуваних аліментів, на тверду грошову суму, як зазначає позивач, представник позивача, є зміна закону, тобто зміна мінімального розміру з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому просить стягувати аліменти у твердій грошовій формі в розмірі 1500 грн., з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, за нормами ч.1 ст.192 СК України, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Верховний Суд України в пункті 23 Постанови Пленуму "Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року за № 3 роз`яснив, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Розмір аліментів, визначений рішенням суду, за змістом статей 181, 192 СК України, не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Зміни в розмір аліментів за рішенням суду можуть відбутися тільки при наявності вагомої причини, а саме, додаткове навчання дитини, необхідне в даний момент; необхідність проведення платних медичних процедур; інфляція; істотне збільшення доходу батьків, з якого стягуються аліменти.

При розгляді позову, заявленого із зазначених вище підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, яка вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Отже, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Змін у матеріальному та сімейному стані, погіршення стану здоров`я у дитини ОСОБА_3 , на утримання якої стягуються аліменти та/або стягувача, ОСОБА_1 , позивача у справі, не доведено. Позивачем, представником позивача не надано доказів того, що обставини щодо участі відповідача у вихованні та утриманні дитини змінилися, доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін.

Крім того, відомостей про матеріальний та сімейний стан платника аліментів, ОСОБА_2 , відповідача по справі, суду не надано, задля визначення можливості переходу із відсоткового розміру стягуваних аліментів на тверду грошову суму.

Рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України), та розмір аліментів залежить від кількості дітей, які потребують утримання.

Аліменти на одну дитину повинні складати 25% (або 1/4 частина) від суми всіх видів доходу платника аліментів.

Розмір аліментів на одну дитину, відповідно до прийнятих змін у законодавстві України (ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, Закон України 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року), має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Звертаючись до суду із позовом, позивач ОСОБА_1 просила збільшити не лише відсоток прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (не менше 50), але й стягнути аліменти у твердій грошовій формі в розмірі 1500 грн. з подальшою індексацією відповідно до закону, з відповідача, на одну дитину.

Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Для дітей віком від 6 до 18 років прожитковий мінімум, з 01.07.2019 року по 30.11.2019 року становив 2118 грн., з 01.12.2019 року по 30.06.2020 року становив 2218 грн., з 01.07.2020 року по 30.11.2020 року становив 2318 грн., з 01.12.2020 року по 31.12.2020 року становив 2395 грн., тобто при не доведеності достатності заробітку (доходу) платника аліментів ( ОСОБА_2 ), інших обставин, неможливо стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, сума 1500,00 гривень, перевищує 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд вважає, що збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру присуджених аліментів, що заявлений в даному випадку.

В усіх діях щодо дітей, за нормами ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд враховує, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів, - це право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні повідомили, що не зверталися до державного виконавця із письмовою заявою та не ставили перед виконавчою службою, у зв`язку із змінами в законодавстві, питання щодо збільшення розміру присуджених за рішенням суду аліментів.

Закон України "Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів" спрямований на посилення захисту права дитини на належне утримання. За нормами п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Суд враховує, що зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни (збільшення) розміру аліментів у розумінні статті 192 СК України. Зміна законодавства в частині визначення, збільшення, мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для ухвалення нового рішення про зміну (збільшення) розміру аліментів, визначеного судовим рішенням, і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

Право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів, що випливає з суті спірних правовідносин, змісту закону та визнавалося судом (зокрема, постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13) і до зміни редакції СК України, було з 08.07.2017 унормовано прямо.

Зміна способу стягнення аліментів (ст.181 ч.3 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст.192 ч.1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані, зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

Саме зміну (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення мала на увазі позивач ОСОБА_1 , пред`являючи позов, що розглядається. Підставами позову слугували обставини, які, на думку позивача, представника позивача тягнуть через зміну способу стягнення аліментів із ОСОБА_2 (з частки від доходу та тверду грошову суму) збільшення розміру аліментів, відповідна мета позову обумовлювалася цими підставами.

Відтак, право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів і збільшення розміру аліментів унаслідок такої зміни не заперечується як таке, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статтей 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13.

Зазначене, втім, не звільняє позивача від обов`язку діяти у межах, наданих йому актами цивільного законодавства, від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, підстав і умов, необхідних як для зміни способу стягнення аліментів, так і для збільшення їх розміру, яке не може ґрунтуватися на припущеннях, своїми цивільними і процесуальними правами позивач розпоряджається, а право на судовий захист і обов`язок доказування позову здійснює на власний розсуд (ст.12 ч.1, ст. ст. 13, 14, ст.20 ч.1 ЦК України, ст. ст. 12, 13,7 6-81 ЦПК України).

Поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з частки від заробітної плати (доходу) на тверду грошову суму платника, позивачу належало доводити передусім наявність у платника відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Так само, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, частиною 1статті 182 СК України.

Викладене, з урахуванням обставини справи, співставлення заявлених вимог з нормами права, дає підстави дійти до висновку, що позовні вимоги в частині змінення способу присуджених аліментів та збільшення їх розміру, із 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (судовий наказ) на тверду грошову форму в розмірі 1500,00 грн. з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на дитину, не підлягають задоволенню.

Згідно довідки про неотримання аліментів № 1203/08-03-46 від 19.07.2016 року, виданої Придніпровським відділом ДВС м. Черкаси, ОСОБА_1 не отримувала аліменти від ОСОБА_2 з 01.07.2015 року по 30.06.2016 року, що загалом призвело до виникнення заборгованості.

Станом на 01.10.2019 року, відповідно до розрахунку заборгованості по судовому наказу № 691/1934/13-ц від 19.12.2013 року, в тому числі й згідно листа № 83691 від 14.12.2020 року, заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 становить 31262 (тридцять одна тисяча двісті шістдесят дві) гривні 23 копійки.

Згідно ч.1 ст.196 СК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.22 від 15.05.2006р. № "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися виходячи з формули розрахунку, визначеної в позиції Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справа №333/6020/16-ц), де зазначено, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому проводилися стягнення, за формулою: p= (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) +……….(An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Крім того, з 08.07.2017 року набрав чинності Закон України № 2037-VІІІ від 17.05.2017 і внесено зміни до статті 196 СК України. Так, відповідно до частин 1, 2 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що розмір неустойки (пені) у зв`язку з заборгованістю відповідача по сплаті аліментів за рішенням суду на утримання доньки, згідно розрахунку позивача за період з 01.06.2015 року по 01.09.2019 рік складає у загальному розмірі 7935,82 грн., яка не перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментам станом на 01.10.2019 рік (розрахунок прийнято до увагу), а відтак позовні вимоги в цій частині належить задовольнити.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, будь-яких клопотань не надав, останнім не спростовано доводи позивача, зокрема і щодо розміру заборгованості по аліментах, нарахованої пені.

Таким чином, розглядаючи справу, відповідно до ст.13 ЦПК України, тобто у межах заявлених позовних вимог та вимог сімейного законодавства, розмір пені, який позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь становить 7935 грн. 82 коп. і такі вимоги знайшли своє підтвердження та обґрунтування.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Як передбачено частинами 1 та 2 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України").

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст.6 Конвенції, якою передбачені гарантії, надані сторонам, справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України, що суд враховує при встановленні доведеності вини відповідача.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Отже, у даному випадку, суд вважає, що ОСОБА_2 повинен був вчиняти дії, пов`язані з виконанням сплати аліментів, оскільки його дитина повинна мати засоби для існування. Доказів на підтвердження неможливості сплачувати присуджені до стягнення аліменти, у зв`язку із чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідач суду не надав.

Таким чином, за результатами розгляду справи, у межах заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини а також стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини.

Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, позивач не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову в частині зміни способу стягнення і збільшення розміру аліментів, позов ґрунтувався на недопустимих у доказуванні припущеннях. Стягувач аліментів за наявності для того підстав не позбавлена права і в подальшому ставити питання про зміну розміру стягуваних аліментів зі зміною способу їх стягнення чи без такої зміни, а також вирішувати питання про стягнення заборгованості за аліментами чи діяти в інший передбачений законом спосіб на захист прав дитини.

Керуючись ст. ст. 192, 181, 182, 2, 180 Сімейного Кодексу України, Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Законом України 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року, постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст. ст. 2, 5, 10-13, 18, 76, 81, 83, 89, 258-259, 263-265, 268, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , жителька АДРЕСА_4 (зареєстрована АДРЕСА_1 , заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.10.2019 року, у сумі 31262 (тридцять одна тисяча двісті шістдесят дві) грн. 23 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , жителька АДРЕСА_4 (зареєстрована АДРЕСА_1 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 7935 (сім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 82 коп..

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 05.01.2021 року.

Суддя Л. П. Синиця