Справа № 462/5297/18 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3598/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 15 квітня 2019 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про повернення безпідставно отриманих коштів,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2018 року публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2333,33 євро та 107 грн. 62 коп., як такі, що були отримані нею без достатньої правової підстави.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем за законом після смерті свого батька - ОСОБА_3 , який був вкладником банку і мав на депозитному рахунку № НОМЕР_1 та рахунку № НОМЕР_2 у філії банку в м.Львові грошові вклади, які станом на 18.02.2015 року разом з нарахованими відсотками та компенсацією становили 9333,30 євро та 430 грн. 49 коп., звернулась до банку із заявою про дострокове припинення строкового банківського вкладу «Класичний» №65457-28448 від 09.12.2011 року, укладеного з її батьком, та виплату належних їй коштів на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.10.2014 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Черник Н.С., і в період з 19 лютого по 16 березня 2015 року їй було виплачено 4666,76 євро та 215 грн. 25 коп., що становить 1/2 частину вказаних грошових вкладів.

Однак, 06.09.2017 року до банку звернулась дружина померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , яка пред`явила свідоцтво про право власності, видане 14.10.2014 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Черник Н.С., відповідно до якого їй належала 1/2 частина вказаних вище грошових вкладів, як частка в праві спільної сумісної власності подружжя, та свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 14.10.2014 року тим же державним нотаріусом, згідно з яким вона також успадкувала 1/2 частину належних чоловікові грошових вкладів, а тому банк зрозумів, що допустив помилку при виплаті грошових коштів по даних вкладах відповідачу ОСОБА_1 , якій, як спадкоємцю, належала лише 1/2 частина від 1/2 частини цих грошових вкладів, тобто 2333,33 євро та 107 грн. 62 коп., відтак, відповідач безпідставно отримала від банку 2333,33 євро та 107 грн. 62 коп., які належать до виплати банком її матері - ОСОБА_2 , і які вона ( ОСОБА_1 ) на вимогу банку в добровільному порядку не повернула.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 15 квітня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» отримані без достатньої правової підстави кошти в сумі 2333,33 євро та 107 грн. 62 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 1762 грн. судового збору.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 17 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що про дату, час і місце судового засідання по даній справі вона не була належним чином повідомлена, оскільки всі судові повістки, направлені їй судом, повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», а тому вона була позбавлена можливості скористатись своїми процесуальними правами, як сторони у справі, в тому числі, й подати до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Вважає, що позивач, звернувшись у серпні 2018 року до суду із вказаним позовом, пропустив строк позовної давності, початок перебігу якого необхідно обраховувати з 16.03.2015 року, коли банк виплатив їй грошові кошти за вкладом.

Звертає увагу, що у період з 05.02.2015 року - дня звернення до банку із заявою про припинення строкового банківського вкладу та виплату їй коштів на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом банк мав можливість ознайомитися з цим свідоцтвом, проаналізувати його зміст та визначити суму коштів, які підлягала їй до виплати, як спадкоємцю вкладника ОСОБА_3 .

Апелянт просить застосувати наслідки спливу позовної давності за її заявою, оскільки таку заяву вона не могла подати до суду першої інстанції, так як не була належним чином повідомлена про розгляд справи.

Крім того, зазначає, що спірні правовідносини виникли на підставі договору банківського вкладу, відтак, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування норми ч.1 ст.1212 ЦК України.

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошує, що суд першої інстанції шість разів надсилав судові повістки на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача: АДРЕСА_1 , окрім того, повідомляв через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відтак, повністю виконав вимоги процесуального закону щодо належного повідомлення відповідача, однак, відповідач, зловживаючи своїми правами, не отримувала судових повісток і проігнорувала судові засідання.

Про недобросовісність дій відповідача, на переконання позивача, свідчить й те, що вона відмовлялась спілкуватись із працівниками банку щодо повернення безпідставно отриманих нею коштів, а також те, що особи, які проживають разом з нею, відмовлялись отримувати адресовану відповідачу вимогу банку про повернення коштів від 09.02.2018 року.

Позивач просить врахувати, що лише 06.09.2017 року банк дізнався про свідоцтво про право власності на 1/2 частину грошових вкладів, виданих ОСОБА_2 , як на частку в майні, що належало подружжю на праві спільної сумісної власності, а тому правових підстав для висновку про сплив позовної давності, на його думку, немає.

Крім того, звертає увагу, що саме відповідач повинна була довести факт правомірності отримання грошових коштів, однак, вона жодних доказів на заперечення позовних вимог до суду першої інстанції не подавала.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 28.04.2020 року, є дата складення повного судового рішення - 07.05.2020 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що вкладником в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за місцезнаходженням філії банку у м.Львові був ОСОБА_3 , який на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 мав відкритий депозитний рахунок № НОМЕР_1 і поточний рахунок № НОМЕР_2 , на яких станом на дату закриття рахунків 18.02.2015 року обліковувався залишок коштів у сумі 9333,30 євро та 430 грн. 49 коп.

Відповідач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , а третя особа ОСОБА_2 - його дружиною.

Відповідно до матеріалів спадкової справи, заведеної 20.09.2013 року Третьою львівською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до виданих їм свідоцтв про право на спадщину за законом, вони успадкували в рівних частках (по 1/2) 1/2 частину грошових вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, вартістю 4176,01 євро, що знаходились у філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у м.Львові на депозитному рахунку № НОМЕР_1 і поточному рахунку № НОМЕР_2 , залишок яких станом на 24.09.2013 року становив 8000 євро та 352,02 євро.

Власником іншої 1/2 частини цих грошових вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, як частки у праві спільної сумісної власності подружжя, є третя особа ОСОБА_2 відповідно до виданого їй 14.10.2014 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Черник Н.С. свідоцтва про право власності.

Отже, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.10.2014 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Черник Н.С., відповідач ОСОБА_1 успадкувала 1/2 частину від належної її батькові 1/2 частини вказаних грошових вкладів, що становить 1/4 частину від грошових вкладів в цілому, а тому сума грошових коштів, яка підлягала виплаті їй, як спадкоємцю вкладника ОСОБА_3 , станом на 18.02.2015 року становила 2333,33 євро і 107 грн. 62 коп., однак, відповідачу банк виплатив 4666,76 євро та 215 грн. 25 коп., що підтверджується документально і не заперечується відповідачем.

Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами позивача та висновками суду першої інстанції по суті вирішення спору про те, що грошові кошти за цими вкладами в розмірі 2333,33 євро і 107 грн. 62 коп. відповідач отримала без відповідної правової підстави, а тому такі підлягають поверненню позивачу на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно, незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Доводи апелянта про те, що між сторонами виникли договірні правовідносини, а тому не може бути застосована норма ч.1 ст.1212 ЦК України, є безпідставними, оскільки спірна частина вкладу відповідачу не належить ні на підставі договору, ні в порядку спадкування після смерті вкладника банку, а тому така набута нею без відповідної правової підстави.

Не підлягає до задоволення й вимога апелянта про застосування наслідків спливу позовної давності за її заявою, поданою до апеляційного суду, оскільки такої заяви відповідач до суду першої інстанції не подавала і в заяві про перегляд заочного рішення суду не вказувала про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності.

Необхідно зазначити, що про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлялась судом першої інстанції у встановленому процесуальним законом порядку, шляхом надсилання судових повісток рекомендованими листами з повідомленням про вручення за адресою зареєстрованого місця її проживання (а.с.32), яку відповідач вказує у всіх своїх заявах та в апеляційній скарзі, стверджуючи, що вона не змінювала свого місця проживання впродовж усього розгляду справи у суді першої інстанції, відтак, відповідач не добросовісно виконувала свій обов`язок отримати судову повістку, яка їй направлялась судом шість разів поспіль (а.с.35-36, 44-45, 56-57, 68-69, 81-82, 83-84), крім того, про останні чотири судові засідання відповідач повідомлялась додатково через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 07 травня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.