КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 357/8122/18

номер провадження: 22-ц/824/4106/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» - адвоката Танцюри Юлії Борисівни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2019 року у складі судді Дубановської І.Д., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник Оксани Петрівни про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» (далі - ТОВ Агрофірма «Матюші») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» (далі - ТзДВ «Шамраївський цукровий завод»), державного реєстратора комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» (далі - КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав») Олійник О.П. про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що 08 жовтня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, за яким відповідач передала в оренду позивачу земельну ділянку площею 1,0557 га з кадастровим номером :03:001:0060, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Договір оренди був укладений строком на десять років та у встановленому порядку зареєстрований державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі рішення від 04 січня 2016 року за №27745478.

Наприкінці березня 2018 року ТОВ Агрофірма «Матюші» із відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо про те, що 15 березня 2018 року державним реєстратором КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» здійснено державну реєстрацію договору оренди землі, предметом якого є земельна ділянка 1,0557 га, що перебуває в оренді у ТОВ Агрофірма «Матюші». Вказував, що укладений між ОСОБА_1 та ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди підлягає визнанню недійсним, а здійснена держаним реєстратором державна реєстрація права оренди на земельну ділянку за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» є незаконною, оскільки попередній договір оренди землі, укладений між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 є чинним, не визнаний недійсним та не розірваний сторонами, а тому відповідач ОСОБА_1 не мала права передавати земельну ділянку в оренду іншій особі.

З урахуванням наведеного ТОВ Агрофірма «Матюші» просило визнати недійсним договір оренди землі від 02 березня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» та скасувати рішення державного реєстратора КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник О.П. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер: 40138508 від 15 березня 2018 року 20:52:36.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2019 року позов ТОВ Агрофірма «Матюші» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представникТОВ Агрофірма «Матюші» - адвокат Танцюра Ю.Б. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ Агрофірма «Матюші», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставини справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дав оцінки доводам ТОВ Агрофірми «Матюші» про те, що наказ Міністерства юстиції України 729/5 від 15 березня 2018 року оскаржений позивачем до Окружного адміністративного суду міста Києва та 24 травня 2018 року та цей наказ прийнятий поза межами наданого комісії Міністерства юстиції України повноважень. Вказує, що висновок суду про те, на момент здійснення державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» державна реєстрація права оренди вказаної земельної ділянки за позивачем ТОВ Агрофірма «Матюші» була скасована, що свідчить про відсутність у позивача права оренди і як наслідок порушення його права оспорюваним договором оренди, суперечить ч.9 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якою датою і часом державної реєстрації прав вважається саме дата і час реєстрації відповідної заяви. Зазначає, що суд першої інстанції при визначенні дати державної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» помилково ототожнив її з датою прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права оренди - 15 березня 2018 року, оскільки вважає, що у даному випадку датою державної реєстрації оспорюваного правочину є 02 березня 2018 року, тобто, дата реєстрації заяви. Також вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки тій обставині, що позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора не є похідною вимогою від вимоги позову про визнання недійсним оспорюваного правочину. Такі вимоги позивачем заявлені також у зв`язку з допущеними державним реєстратором порушеннями чинного законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Відповідачі по справі не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розміром 1,0557 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), кадастровий номер :03:001:0060, розташованої у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

08 жовтня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала, а ТОВ Агрофірма «Матюші» прийняла у строкове платне користування для сільськогосподарського використання належну ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,0557 га з кадастровим номером :03:001:0060. Вказаний договір оренди укладений строком на 10 років і у встановленому законом порядку зареєстрований реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі рішення державного реєстратора від 04 січня 2016 року за № 27745478.

Згідно з п.37 договору оренди цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 лютого 2018 року ОСОБА_1 разом з іншими громадянами подали до Міністерства юстиції України колективну скаргу на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Наказом Міністерства юстиції України №729/5 від 15 березня 2018 року задоволена колективна скарга громадян, в тому числі відповідача ОСОБА_1 , та серед іншого скасовано рішення про державну реєстрацію від 04 січня 2016 року № 27745478, згідно якого було здійснено реєстрацію речового права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші» на підставі договору оренди землі від 08 жовтня 2014 року щодо оренди земельної ділянки площею 1,0557 га, в тому числі рілля 1,0557 га, з кадастровим номером :03:001:0060.

Підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за ТОВ Агрофірма «Матюші» стало звернення власників земельних ділянок до комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України із скаргою, яка обґрунтована тим, що договори оренди із ТОВ Агрофірма «Матюші» були зареєстровані за відсутності необхідних на те документів, зокрема, без підписаних власниками земельних ділянок договорів, заяв на вчинення реєстраційних дій, відповідних проплат за вчинення реєстраційних дій та інше.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 березня 2018 року між відповідачами ОСОБА_1 і ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» у строкове платне користування належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0557 га, розташовану у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :03:001:0060. Договір оренди укладений строком на сім років і 15 березня 2018 року зареєстрований державним реєстратором КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав».

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

Аналогічні положення містить ст.6 Закону України «Про оренду землі», згідно якої орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ст.124 ЗК України, ст.13 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст.3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч.4 ст.3 цього Закону будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що укладений 08 жовтня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 договір оренди землі було у встановленому законом порядку зареєстровано, однак наказом Міністерства юстиції України № 729/5 від 15 березня 2018 року рішення державного реєстратора від 04 січня 2016 року про реєстрацію права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші» щодо оренди земельної ділянки площею 1,0557 га з кадастровим номером :03:001:0060 було скасовано.

Вказані обставини свідчать про те, що скасувавши рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди, держава офіційно не визнає і не підтверджує факту набуття ТОВ Агрофірма «Матюші» права оренди на спірну земельну ділянку площею 1,0557 га з кадастровим номером :03:001:0060, яка належить ОСОБА_1 , оскільки відповідні відомості виключені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що реєстрація права оренди на спірну земельну ділянку за відповідачем ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» на підставі договору оренди, після скасування реєстрації права оренди позивача, не порушує прав останнього, оскільки такі права відсутні, так як вказувалось вище право оренди виникає виключно з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, установивши, що укладений 02 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ТзДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди землі щодо земельної ділянки площею 1,0557 га з кадастровим номером :03:001:0060 на час вирішення справи не порушує права оренди позивача ТОВ Агрофірма «Матюші» щодо спірної земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання цього договору недійсним.

Крім того, ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (ЦК України чи іншим актом цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини чи договором.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у даній справі позивач, який вважає себе орендарем земельної ділянки, посилається на порушення його прав внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права оренди за відповідачем на підставі рішення реєстратора, яке просить скасувати. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а відтак належним способом захисту прав позивача є скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди, а не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, як помилково вважає позивач.

Відповідний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, де Велика Палата вказала, що право або інтерес позивача, який вважає себе орендарем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права оренди іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди згідно ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п.5.17).

Аналогічний висновок містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (п.32).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого права, зокрема, скасування рішення державного реєстратора, яке вичерпало свою дію, не ґрунтується на законі і не призводе до поновлення його прав.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ Агрофірма «Матюші» про скасування рішення про реєстрацію права оренди за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод», оскільки на момент здійснення державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку площею 1,0557 га за ТзДВ «Шамраївський цукровий завод», державна реєстрація права оренди зазначеної земельної ділянки за позивачем ТОВ Агрофірма «Матюші» була скасована, що у свою чергу свідчить про відсутність у позивача права оренди і як наслідок відсутність порушення його прав оспорюваним договором оренди як на момент реєстрації зазначених договорів, так і на момент пред`явлення позову.

Наведене підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що станом на день державної реєстрації права оренди за відповідачем на підставі договору оренди землі, що був укладений між ОСОБА_1 і ТДВ «Шамраївський цукровий завод», тобто, станом на 15 березня 2018 року не існувало державної реєстрації договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 і ТОВ Агрофірма «Матюші», оскільки остання була скасована раніше в цей же день.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що договір оренди земельної ділянки відповідно до положень ч.1 ст.210 ЦК України, ст.125 ЗК України, ч.5 ст.6, ст.17 Закону України «Про оренду землі», ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є вчиненим з моменту державної реєстрації цих прав, а саме, право оренди виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно земельна ділянка за договором оренди вважається переданою орендодавцем орендареві теж з моменту державної реєстрації права оренди (ст.17 Закону України «Про оренду землі»).

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України в ряді постанов: від 25 грудня 2013 року у справі № 6-118цс13, від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162цс13, від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16.

Численною практикою Верховного Суду як у складі Касаційного цивільного суду, так і Касаційного господарського суду неодноразово підтверджено висновок Верховного Суду України про те, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності в момент його державної реєстрації.

Такий же висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (п.п.37-38 постанови), де Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Наведені вище вимоги закону та правові висновки Верховного Суду було правильно враховані та застосовані судом першої інстанції під час вирішення справи.

З огляду на викладене апеляційний суд не приймає уваги доводи апеляційної скарги те, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки доводами ТОВ Агрофірма «Матюші» про порушення чинного законодавства, які допущені державним реєстратором КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» під час державної реєстрації іншого речового права - права оренди: індексний номер: 40138508 від 15 березня 2018 року 20:52:36.

Доводи апеляційної скарги про незаконність наказу Міністерства юстиції України № 729/5 від 15 березня 2018 року та порушення норм чинного законодавства, є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції встановлено, що на час розгляду даної справи наказ Міністерства юстиції України № 729/5 від 15 березня 2018 року про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші» на належну ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:0060, є чинним, не змінено, не скасовано та не визнано недійсним.

Не встановлено таких обставин і під час апеляційного розгляду справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ТОВ Агрофірми «Матюші» оскаржило наказ Міністерства юстиції України 729/5 від 15 березня 2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва, однак вказана адміністративна справа не розглянута у зв`язку із зловживаннями процесуальними правами, які вчиняють фізичні особи, що залучені до участі у справі в якості третіх осіб, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Сам факт оскарження позивачем до суду наказу Міністерства юстиції України 729/5 від 15 березня 2018 року не спростовує того, що на час розгляду даної справи цей наказ Міністерства юстиції України № 729/5 від 15 березня 2018 року про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші» є чинним, не змінений, не скасований та не визнаний судом недійсним. У даному випадку належним та достатнім доказом підтвердження обставин, якими ТОВ Агрофірми «Матюші» обґрунтовує підстави позовних вимог, є рішення суду, як не набрало законної сили. Однак таких обставин апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» - адвоката Танцюри Юлії Борисівни залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді