КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 370/1228/19 Головуючий у1-й інстанції - Тандир О.В.
апеляційне провадження № 22-ц/824/993/2020 Доповідач Заришняк Г.М
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача - Приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області Ольшевський Володимир Степанович, про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача - Приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області Ольшевський В.С., про скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №15009320 від 16 червня 2016 року .

В подальшому ОСОБА_1 подала нову редакцію позовної заяви про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним. В подальшому, ОСОБА_1 продала и нову редакцію позовної заяви про визнання договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним.

В обґрунтування позову зазначала, що після смерті матері ОСОБА_4 , вона із своєю сестрою ОСОБА_2 , успадкували в рівних долях житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 . Спадкуванню підлягала також земельна ділянка площею 0,50 га (0,25 для будівництва і обслуговування будинку і 0,25 для ОСГ (пізніше ОПГ). Без відома позивачки ОСОБА_2 , одноособово приватизувала вищезазначену земельну ділянку, чим порушила права на землю позивачки як власника частини житлового будинку, на якій він розміщений. У зв`язку з одноосібною приватизацією земельної ділянки з боку ОСОБА_2 та порушенням прав позивачки, ОСОБА_1 зверталася з позовом до суду. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17.11.2016 року визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Вільнянської сільської ради Макарівського району Київської області від 18.01.2002 року № 2 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку та безоплатної передачі у власність ОСОБА_2 , земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,482 га, з яких: 0,250 га для обслуговування житлового будинку, 0,232 га для ведення особистого підсобного господарства. Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку серії І-КВ №055069 від 19 червня 2002 року, виданий ОСОБА_2 , та скасовано його державну реєстрацію.

Однак, як згодом стало відомо, ймовірно з метою уникнення негативних наслідків судових рішень для ОСОБА_2 , та ускладнення їх виконання, остання продала спірну земельну ділянку під час судових спорів своєму сину ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №1217 від 16.06.2016 року.

Вважала, що у порушення ст. 120 ЗК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України, відчуження земельної ділянки, що знаходиться під отриманими позивачкою ОСОБА_1 у спадщину спорудами, на підставі державного акта, визнаного згодом недійсним, не створює юридичних наслідків відповідачів по даній справі, а договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи викладене, а також з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила суд визнати недійсним договір №1217 від 16.06.2016 року купівлі-продажу ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,232 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:014:0051, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Ольшевським В.С., запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №15009320 від 16.06.2016 року.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2019 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі.

В поданому відзиві відповідачка ОСОБА_5 , посилаючись на законність та обгрунтованість ухваленого рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивачки підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Відповідачка ОСОБА_5 , її представник та відповідач ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечили, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір сторін - ОСОБА_7 , після смерті якої позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 успадкували в рівних частках житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно виписки з погосподарської книги біля житлового будинку за померлою ОСОБА_7 рахувалась земельна ділянка площею 0,50 га, з яких 0,25 га під будівлями для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та 0,25 га для ведення особистого селянського господарства. Згідно з точними обмірами Макарівського РЗБК з техпаспорту вбачається, що в дійсності на місцевості з врахуванням вже давно існуючих меж і прилеглих земельних ділянок в наявності за адресою АДРЕСА_1 є лише 0,482 га (0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,232 га для ведення особистого селянського господарства).

Рішенням виконавчого комітету Вільнянської сільської ради Макарівського району Київської області від 18.01.2002 року № 2 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку та передано у власність ОСОБА_2 , земельну ділянку у АДРЕСА_1 , площею 0,482 га, з яких: 0,250 га для обслуговування житлового будинку, 0,232 га для ведення особистого підсобного господарства.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 , отримала державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку серії І -КВ № 055069 від 19 червня 2002 року.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17.11.2016 року, що залишене без змін Постановою Верховного Суду від 14.11.2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Вільнянської сільської ради, Макарівського району, Київської області, треті особи: Реєстраційна служба Макарівського районного управління юстиції, Управління Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним і скасування його державної реєстрації, скасування рішення ради, на підставі якої був виданий державний акт, визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Вільнянської сільської ради Макарівського району Київської області від 18.01.2002 року № 2 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку та безоплатної передачі у власність ОСОБА_2 , земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,482 га, з яких: 0,250 га для обслуговування житлового будинку, 0,232 га для ведення особистого підсобного господарства. Також визнано недійсним державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку серії І-КВ №055069 від 19.06.2002 року, виданий ОСОБА_2 , та скасовано його державну реєстрацію.

Рішення судів мотивовані тим, що відповідно до ст. 120 ЗК України у кожного із спадкоємців, що мають частку в успадкованому будинку, у такій самій частці виникло право і на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, відповідно права позивача на земельну ділянку площею 0,250 га для обслуговування житлового будинку були визнані порушеними.

Задовольняючи позов в частині визнання недійсним в цілому державного акта на право власності на землю, виданого на ім`я відповідача, апеляційний суд виходив із того, що визнати його недійсним лише в частині ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд неможливо, оскільки в цьому державному акті, який посвідчує право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування будинку та ведення підсобного господарства, межі кожної з цих земельних ділянок, які мають різне цільове призначення, не визначені, і визнання державного акта недійсним в частині однієї з ділянок призведе до порушення прав ОСОБА_1 як землекористувача земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку.

Враховуючи викладене, приватизація всієї земельної ділянки площею 0,482 га одноосібно ОСОБА_8 є грубим та безумовним порушенням прав ОСОБА_1 , як власника Ѕ частини житлового будинку, що полягає в позбавленні її можливості користуватися належною їй частиною будинку.

Верховний Суд в постанові від 14 листопада 2018 року прийшов до висновку про те, що відновлення порушеного права позивача та визнання недійсними правовстановлюючих документів ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд неможливо без визнання недійсними правовстановлюючих документів ОСОБА_2 і в частині земельної ділянки площею 0,232 га для ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту права є визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. І ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до положень ст. ст. 203, 215 ЦК України недійсним може бути визнаний правочин, якщо в момент його вчинення: зміст правочину суперечив закону і моральним засадам суспільства; сторона правочину не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності; волевиявлення сторони не було вільним і не відповідало її внутрішній волі; правочин не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків; правочин, якщо він вчинений батьками, суперечив правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

16 червня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу № 1217 земельної ділянки, площею 0,232 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 501:01:014:0051, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Ольшевським В.С., запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №15009320 від 16 червня 2016 року.

З доводів позовної заяви слідує, що відповідачка ОСОБА_2 , ймовірно, з метою уникнення негативних наслідків судових рішень для неї та ускладнення їх виконання, продала спірну земельну ділянку під час судових спорів своєму сину - ОСОБА_3 , порушивши при цьому права позивачки.

Дані доводи заслуговують на увагу. Відчуження земельної ділянки, наданої на підставі державного акту на спірну земельну ділянку, який визнаний згодом недійсним, не створює юридичних наслідків для відповідачів по справі, а договір купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_3 підлягає визнанню недійсним, оскільки зміст правочину суперечив вимогам Закону й порушував права позивачки.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову не можна вважати законним та обґрунтованим, в зв`язку з чим рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову - визнання недійсним укладеного між відповідачами договору купівлі - продажу спірної земельної ділянки.

Керуючись ст. ст. 367, 374,376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2019 року - скасувати та постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу №1217 від 16 червня 2016 року земельної ділянки, площею 0,232 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 501:01:014:0051, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Ольшевським Володимиром Степановичем, запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №15009320 від 16 червня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Повний текст постанови виготовлений 17 березня 2020 року

Головуючий :

Судді: