ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1957/20
провадження № 4-с/753/102/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.

секретар судового засідання Кримчук Я.Р.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,

представник заявника - ОСОБА_2 ,

особа, дії та рішення якої оскаржуються - старший державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачова Катерина Володимирівна,

заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_3 ,

розглянув в судовому засіданні в м. Києві скаргу стягувача ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

30.01.2020 ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , заявник, стягувач) в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії та повідомлення старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Дарницький РВ ДВС у м. Києві) Ткачової К.В. від 19.12.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Скарга обґрунтована тим, що стягувачем ОСОБА_1 було видано нотаріально засвідчену довіреність на представництво його інтересів під час судового провадження про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження автомобіля у дорожньо-транспортній пригоді на ім`я ОСОБА_2 , на підставі якої останній звернувся до Дарницького РВ ДВС м. Київ із заявою про примусове виконання судового рішення. Однак 19.12.2019 державний виконавець склав повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на те, що виконавче провадження є завершальною стадією судового розгляду, а Закон України «Про виконавче провадження» не висуває будь-яких особливих вимог до документа, на підставі якого здійснюється представництво особи під час виконавчого провадження, стягувач просив визнати дії та рішення державного виконавця неправомірними та зобов`язати державного виконавця усунути порушення - відкрити виконавче провадження та провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Ухвалою від 06.02.2020 суд відкрив провадження у справі за скаргою та призначив справу до судового розгляду на 24.04.2020.

24.04.2020 суд відклав розгляд скарги на 17.08.2020.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився, подав письмове клопотання про розгляд скарги за його відсутності.

Від старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС у м. Києві Ткачової К.В. надійшли письмові пояснення (заперечення) на скаргу, які обґрунтовані тим, що при прийнятті оскаржуваного повідомлення вона діяла відповідно до пункту 10 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5. Оскільки наданою ОСОБА_2 довіреністю не були обумовлені повноваження на пред`явлення виконавчого документа на виконання, вона дійшла висновку, що виконавчий документ пред`явлено не уповноваженою на те особою.

В судове засідання з`явився боржник ОСОБА_3 , проте жодних обґрунтованих пояснень по суті даної ним не було надано.

Заслухавши боржника, дослідивши матеріали скарги та письмові пояснення державного виконавця, суд встановив такі обставини.

17.10.2018 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 753/1674/18 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 704,80 грн. судового збору, а усього 1 204,80 грн.

19.11.2018 дане рішення набрало законної сили, та за ним було видано виконавчий лист.

09.12.2019 ОСОБА_2 як представник стягувача пред`явив виконавчий лист до виконання шляхом подання до Дарницького РВ ДВС у м. Києві заяви про примусове виконання рішення.

19.12.2019 старший державний виконавець Ткачова К.В. склала повідомлення № 60913756/2 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження.

На обґрунтування рішення про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець послався на те, що у довіреності, яка додана до заяви про примусове виконання, не обумовлені повноваження ОСОБА_2 на пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Зі скарги вбачається, що копію оскаржуваного повідомлення ОСОБА_2 отримав 28.01.2020, а отже скарга подана у передбачений статтею 449 ЦПК України строк.

Даючи оцінку доводам скарги про неправомірність дій та рішення державного виконавця, суд керується нормами Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон № 1404-VIII) та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень).

Так, відповідно до положень статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частина 1 статті 26 Закону № 1404-VIII визначає, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно статті 15 цього Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто (частина 1 статті 16 Закону № 1404-VIII).

Частина 4 статті 4 Закону № 1404-VIII) визначає підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Однією з таких підстав є неподання стягувачем заяви про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Зі змісту довіреності від 08.09.2017, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В., зареєстрованої у реєстрі за № 1299, яка була надана ОСОБА_2 на підтвердження його повноважень на представництво інтересів стягувача ОСОБА_1 , вбачається, що даною довіреністю останній уповноважив ОСОБА_2 бути його представником по усім питанням розпорядження транспортним засобом Форд, д.н.з. НОМЕР_1 , в тому числі надав право укладати від його імені угоди про відшкодування шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми згідно із калькуляціями, актами, експертними висновками або за домовленістю.

Згідно з даною довіреністю представник користується правом подання та підпису всіх документів, необхідних для виконання наданих цією довіреністю повноважень, в тому числі включаючи позовні та інші заяви, в тому числі подавати від його імені заяви про те, що вищезазначений автомобіль є його особистою власністю, подавати скарги тощо.

Пунктом 10 розділу ІІ XVIІнструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що у випадку реалізації стороною виконавчого провадження права на пред`явлення виконавчого документа на виконання, подання заяви про повернення без виконання виконавчого документа, отримання присудженого майна чи стягнутих сум через представника виконавець перевіряє, чи обумовлені у довіреності повноваження представника на здійснення таких дій.

Отже ураховуючи, що повноваження ОСОБА_2 на пред`явлення виконавчого документа на виконання у наданій ним довіреності не обумовлені, суд дійшов висновку, що оскаржувані дії та рішення державного виконавця були вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, а відтак підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись статтями 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги стягувача ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: