Провадження № 2/638/475/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2020 року м.Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Цвіри Д.М.,
за участю секретаря Бадран В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття,
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником нежитлових приміщень підвалу № IX; ІХа; ІХб; 1-го поверху № 10,12-:-19 в літ «А-5», загальною площею 238,0 кв. м., а також орендарем нежитлового приміщення площею 191, 1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.06.2007 та договором оренди б/н від 01.01.2018. В зазначених приміщеннях вона здійснює підприємницьку діяльність, а саме діє ресторан «Pivobar».
17.07.2019 одне із нежитлових приміщень ресторану Позивача площею 50 квадратних матерів було затоплено рятувальниками під час гасіння пожежі, яка відбулася в квартирі АДРЕСА_2 , що належить Відповідачу, внаслідок необережного поводження з вогнем.
Зазначені обставини призвели до залиття по всьому периметру стелі «Армстронг», в результаті намокання має місце обвалення плит стелі, стіни поштукатурені, є сліди залиття на стінах площею 50 м2.
В зв`язку з вищевикладеним, позивач змушена закупити будівельні матеріали та власними зусиллями провести ремонт нежитлових приміщень, загальна вартість якого склала 7309, 48 грн..
Залиття нежитлового приміщення призвело також до завдання моральної шкоди, що вимагало додаткового часу та зусиль для відновлення попереднього стану. Крім цього, було порушено нормальний ритм життя Позивача, оскільки була необхідність у швидкому проведенні ремонту у зазначених приміщеннях. Внаслідок недотримання протипожежних норм Відповідачем було завдано Позивачу моральної шкоди, яка виразилася у довготривалих, душевних стражданнях, переживаннях за репутацію ресторану та можливість втрати клієнтів.
В судове засідання позивач не з`явилася. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що позивач є власником нежитлових приміщень підвалу № IX; ІХа; ІХб; 1-го поверху № 10,12-:-19 в літ «А-5», загальною площею 238,0 кв. м., а також орендарем нежитлового приміщення площею 191, 1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.06.2007 та договором оренди б/н від 01.01.2018.
З Акта обстеження №29 від 17.07.2019 року, вбачається, що 17.07.2019 року відбулося залиття нежитлового приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться на 1 поверсі в під`їзді АДРЕСА_3 внаслідок гасіння пожежі АДРЕСА_4 АДРЕСА_2 , що знаходиться на 2 поверсі цього будинку. Внаслідок залиття встановлено, що є сліди залиття по всьому периметру стелі «Армстронг», внаслідок намокання має місце обвалення плит стелі, на стінах є сліди залиття (а.с. 11).
Відповідно до Довідки Начальника Шевченківського РВ у м.Харкові ГУ ДСНС у Харківській області від 06.09.2019 ймовірною причиною пожежі в квартирі АДРЕСА_5 , є необережне поводження з вогнем (а.с. 12).
З метою усунення негативних наслідків залиття квартири, в зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не відшкодувала шкоду, завдану позивачу, а також, беручи до уваги, що в зазначених нежитлових приміщеннях позивач здійснює підприємницьку діяльність, ОСОБА_1 була вимушена провести ремонтно-будівельні роботи за власні кошти. Загальна вартість зазначених робіт становить 7317, 70 грн., що підтверджується копіями квитанцій від 07.08.2019, 08.08.2019, 09.08.2019, 11.08.2019 (2 шт.), 12.08.2019 та товарним чеком від 06.08.2019 (а.с. 15-28).
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.
Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Згідно з частинами першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.
Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Жодних доказів, що свідчать про відсутність вини ОСОБА_2 у завданні позивачці шкоди не надано і матеріали справи не містять.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 7317, 70 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, який фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності, інших цивільних прав при настанні негативних наслідків.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що враховуючи характер завданої шкоди, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, наявність та тривалість вимушених змін у її життєвих та виробничих стосунках, приймаючи до уваги, що відповідач не відшкодував витрати, завдані залиттям нежитлових приміщень, чим також заподіяв моральні страждання позивачу з врахуванням тих зусиль, які він приклав для організації свого життя, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вважає достатнім і необхідним стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000, 00 грн на користь позивача
Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 322, 1166, 1167, 1192 ЦК України, України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_7 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.М.Цвіра