Справа № 306/2290/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів: Куштана П.Б., Кожух О.А.,

з участю секретаря: Купар Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області на рішення Свалявського районного суду від 06 березня 2020 року у складі судді Тхір О.А. у справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року позивач Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Закарпатській області звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 14.03.2018 (набрало законної сили 25.06.2018) позов ОСОБА_1 задоволено частково. Відповідно до даного рішення наказ начальника Управління ВДФ соціального страхування України у Закарпатській області від 22 грудня 2017 р. № 330-к про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці (п.6 ст. 36 КЗпП України) скасовано, ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника відділення начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників Свалявського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області з 29.12.2017 р., та стягнуто з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період із 29.12.2017 р. по 14.03.2018 р. у розмірі 46 193,00 грн. і 1 000 грн. моральної шкоди, а також рішення суду у частині поновлення на рокоті та стягнення заробітної плати але не більше, ніж за один місяць допущено до негайного виконання. В частині негайного виконання рішення Управлінням ВДФ соціального страхування в Закарпатській області добровільно поновлено на посаді відповідача ОСОБА_1 та протягом березня 2018 року нараховано і виплачено йому суму середнього заробітку за один місяць у розмірі 19401 грн. 06 коп., доказом чого слугує витяг із відомостей про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 . Крім того, зауважує, що на підставі виконавчого листа Свалявського районного суду, виданого 26.07.2018 для примусового виконання рішення суду у зазначеній справі, відповідно до меморіального ордера № 8785918 від 08.08.2018 здійснено безспірне списання з видаткового казначейського рахунку Управління № 0700 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 46193,00 грн. та відповідно до меморіального ордеру від 08.08.2018 № 87859177 1000,00 грн. моральної шкоди.

Таким чином, стверджує, що, оскільки, добровільно сплачені позивачем на виконання рішення суду кошти відповідачу в розмірі 19401 грн. 06 коп. та примусово стягненні з Управління Держказначейством кошти в розмірі 46193 грн. 00 коп. та 1000,00 грн. (всього разом 66594,06 грн.) перевищують на 19401 грн. 06 коп. встановлений судом розмір оплат за вимушений прогул та моральної шкоди, ці кошти вважаються безпідставно набутими відповідачем, оскільки вважає, що відбулося часткове подвійне стягнення коштів з позивача на користь відповідача за одним і тим же рішенням суду. Одночасно стверджує, що відповідач в добровільному порядку безпідставно набуті кошти не повернув, письмової відповіді на досудову вимогу не надав, тому змушений звернутися до суду за захистом порушених майнових інтересів. У зв`язку з наведеним, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Управління ВДФ соціального страхування України в Закарпатській області безпідставно набуті кошти в розмірі 19 401 грн. 06 коп. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1921 грн. для забезпечення розгляду справи.

Рішенням Свалявського районного суду від 06 березня 2020 року в задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права та просив його скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким повністю задовольнити заявлені вимоги. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в позовній заяві в обґрунтування заявлених вимог та безпідставно відмовив у заявленому позові.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 заперечив подану апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Апелянт в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи належним чином повідомлений. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав поданий відзив, апеляційну скаргу просить залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено правових підстав для стягнення з відповідача заявленої суми.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 працював на посаді заступника начальника відділення начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників Свалявського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області. Наказом управління від 22.12.2017 року №330-к його звільнено з роботи з 29.12.2017 року на підставі п.6ст.36КЗпП України ( у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці),

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 14.03.2018 року позов ОСОБА_1 до Управління про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди задоволено повністю. Наказ начальника Управління ВДФ соціального страхування України у Закарпатській області від 22 грудня 2017 р. № 330-к про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з відмовою від продовження роботи зі зміною істотних умов праці (п.6 ст. 36 КЗпП України) скасовано, ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника відділення начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико - соціальних послуг та перевірок страхувальників Свалявського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області з 29.12.2017 р., та стягнуто з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період із 29.12.2017 р. по 14.03.2018 р. у розмірі 46 193,00 грн. і 1 000 грн. моральної шкоди. Рішення суду допущено до негайного виконання у частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати але не більше, ніж за один місяць, що становить 19401,06 грн., та цю суму у березні 2018 року відповідачу нараховано у добровільному порядку. Із зазначеної суми у березні 2018 року управлінням здійснено утримання суми вихідної допомоги у розмірі 12343,80 грн. (відповідно до наказу № 60-к/1 від 15.03.2018 року), та нараховано на картковий рахунок відповідача різницю (решту) після утримання у сумі 5681,09 грн.

На виконання даного рішення суду Управлінням ВДФ соціального страхування України в Закарпатській області видано наказ від 15.03.2018 року № 60-к, згідно з яким: 1. скасовано наказ управління від 22.12.2017 р. за № 330-к про звільнення ОСОБА_1 ; 2. поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділення начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників Свалявського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області з 29.12.2017 р.; 3. відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку управління виплатити ОСОБА_1 суму заробітної плати за один місяць; п.п. 3.1 наказано утримати з ОСОБА_1 суму вихідної допомоги, отриманої ним при звільненні у грудні 2017 року згідно наказу управління від 22.12.2017 р. за № 330-к.

У зв`язку з виконанням виконавчого листа Свалявського районного суду Закарпатської області виданого 26.07.2018 року у справі № 306/1438/18 про поновлення на роботі, меморіальним ордером № 87859180 від 08.08.2018 року здійснено безспірне списання з видаткового казначейського рахунку Управління № 0700 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 46193 грн. 00 коп. та меморіальним ордером № 87859177 від 08.08.2018 р. моральної шкоди в розмірі 1000,00 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді,коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

У ст. 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до ч. 1ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності рахункової помилки зі сторони платника; недобросовісності з боку набувача.

Тлумачення даної статті свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до повідомлення про виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника від 06.08.2018 року за № 07.2-08/38-2433 (арк.. 66) Головне управління державної казначейської служби України у Закарпатській області, керуючись Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року за № 845 (далі Порядок), розглянувши виконавчий лист Свалявського районного суду Закарпатської області, виданий 26.07.2018 р. у справі № 306/143/18 про стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 , середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 46193,00 грн. та 1000,00 грн. моральної шкоди, повідомило позивача про те, що безспірне списання буде здійснюватись з відповідних рахунків боржника.

Із даного повідомлення також вбачається, що Головне управління державної казначейської служби України у Закарпатській області відповідно до п. 28 Порядку встановило позивачу строк до 10.08.2018 р. для надання інформації пов`язаної з виконанням рішенням про стягнення коштів. (арк. 66).

Тобто, матеріалами справи доведено, що перед проведенням списання коштів з рахунків, уповноважений орган (державного казначейства) попереджав боржника про його проведення письмово та встановлював строк на надання інформації щодо виконання рішення суду.

Позивачем не подано належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували, що він надавав інформацію щодо виконання рішення та про суми, які сплачені відповідачу на виконання рішення суду.

Суд правильно зазначив, що позивачу було відомо про безспірне списання в повному обсязі суми 46193,00 грн. ще в серпні 2018 року, після даного списання коштів позивач жодним чином не оспорював зазначену суму та не вживав жодних заходів для усунення даної обставини, а лише після проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Управління ВДФСС України в Закарпатській області і виявлення даних обставин та надіслання листа про усунення виявлених порушень 07.08.2019 року (через рік після виникнення обставин), позивач почав вживати заходи щодо усунення таких порушень. З врахуванням наведеного, а також з врахуванням того, що позивачем не подано доказів, що він повідомив ГУ ДКС України у Закарпатській області про вже виплачені суми, хоча достовірно знав про наявність його на виконанні, суд дійшов вірного висновку, що виплата коштів в розмірі 19401,06 грн., що включаються до суми 46193,00 грн., згідно виконавчого листа від 26.07.2018 року відбулась добровільно.

Судом правильно не взято до уваги посилання позивача, що відповідач, при подачі виконавчого листа до Держказначейства, усвідомлено приховав відомості про часткове виконання позивачем рішення суду на суму 19401,06 грн. у березні 2018р.,і з його боку мала місце недобросовісність, яка виразилась в неповідомленні Управління Казначейства про отриману суму коштів, оскільки такі є голослівними і ґрунтуються на припущеннях. Позивачем не подано жодних доказів, які б підтверджували, що відповідач вчинив будь які порушення чи зловживання, які призвели до виникнення переплати. Навпаки, у випадку належного виконання позивачем своїх обов`язків і надання позивачем інформації органу казначейства про часткову виплату сум, така переплата була б відсутня.

Матеріалами справи також не підтверджено, що переплата відповідачу відповідної грошової суми є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17 зроблено висновок, що лічильна (рахункова) помилка - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків.

Як роз`яснено у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що ця помилка є безпосередньо рахунковою, а не помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування заробітної плати.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги даних висновків не спростовують, ґрунтуються на припущеннях та неправильному тлумаченні норм матеріального права і не заслуговують на увагу .

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у позові.

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: