КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи №366/173/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Іванченко М.М., Коцюрба А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Романцевої Тетяни Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Іванківського районного суду Київської області від 09 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Іванківського районного суду Київської області Тетервак Н.А.

у цивільній справі № 366/173/19за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

в с т а н о в и л а:

У січні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 29 вересня 2016 року між сторонами укладено кредитний картковий договір б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 20 000 грн. Відповідач підтвердила свою згоду, що підписана нею анкета-заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг у «Приватбанку», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.prіvatbank.ua, складає між сторонами договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві про видачу карткового кредиту.

У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконала, внаслідок чого станом на 16 грудня 2018 року має заборгованість перед банком в загальному розмірі 45307,94 грн., що складається із заборгованості: за тілом кредиту - 19838,25 грн.; за відсотками - 6384,53 грн.; за пенею - 16451,45 грн.; штраф: 500 грн.(фіксована частина) та 2133,71 грн. (процентна складова).

Заочним рішенням Іванківського районного суду Київської області від 09 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 28856, 49 грн.; яка складається із: 19838,25 грн. тіло кредиту, 6384,53 грн., - нараховані відсотки за користування кредитом; -500грн. штраф ( фіксована ) частина, 2133, 71 грн. штраф ( процентна складова) та судові витрати в розмірі 1921 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 29 травня 2020 року заяву адвоката Романцевої Т.В., яка діяла в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просила скасувати заочне рішення та постановити нове, за яким позивачу відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. З підстав того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту укладення з відповідачем договору на умовах зазначених позивачем, та факту видачі кредиту, що свідчить про недоведеність порушення відповідачем прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду.

АТ КБ «ПриватБанк» було подано відзив, в якому просив суд залишити без задоволення подану апеляційну скаргу з підстав її необґрунтованості, а заочне рішення без змін, так як обставини викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому підлягають поверненню кредитору з урахуванням штрафів, заборгованості по відсоткам за користування.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не узгоджується з нормами матеріального права, правовимивисновкамиВерховного Суду та не відповідає обставинам справи і наданим позивачем доказам.

Як слідує з матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, АТ «КБ «ПриватБанк» надав суду копію Анкети-заяви від 29 вересня 2016 року про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», підписану сторонами, відповідно до змісту якої слідує, що між АТ «КБ «ПриватБанк» та заявником ОСОБА_1 укладено кредитний картковий договір, за яким позичальник отримала у банку платіжну картку із встановленням кредитного ліміту у розмірі 20 000грн.

Судом першої інстанції об`єктивно встановлено, що в документах, які зазначені в анкеті-заяві, тобто, в «Умовах та Правилах надання банківських послуг у «Приватбанку», «Тарифах банку», «Пам`ятці клієнта банку», які визначають такі істотні умови договору, як розмір відсотків, штрафи, пеню, комісійні платежі, термін дії договору, а також строки платежів по кредиту (тіла кредиту та відсотків) - підпис позичальника відсутній.

Анкета - заява при цьому містить підпис позичальника (а.с.8)

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 16 грудня 2018 року малася заборгованість перед банком в загальному розмірі 45307,94 грн., що складається із заборгованості: за тілом кредиту - 19838,25 грн.; за відсотками - 6384,53 грн.; за пенею - 16451,45 грн.; штраф: 500 грн.(фіксована частина) та 2133,71 грн. (процентна складова).

У той же час З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та її представник - адвокат Романцова Т.В. заперечуючи проти позову посилалися на те, що коштів за кредитним договором відповідач не отримувала, про вказане свідчить звернення ОСОБА_1 до Голосіївського управління Національної поліції у м. Києві про вчинення кримінального правопорушення, зокрема про викрадення кредитної картки AT КБ «Приватбанк» в період часу з 01.01.2018 року по 28.07.2018 рік.

Заборгованість за кредитним договором виникла в період січня місяця, що відображено в розрахунку заборгованості долученого до позовної заяви банку. Тобто, кредитні кошти відповідач не отримувала, оскільки її картка була викрадена про що вона неодноразово заявляла до правоохоронних органів.

Однак, колегія суддів вважає, що як судом першої інстанції при постановленні рішення так і відповідачем не було взято до уваги наданий розрахунок заборгованості з вересня 2016 року по грудень 2018 року.

Долучені відповідачем до матеріалів справи письмові докази (витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22 лютого 2020 року (а.с. 77), довідка начальника Голосіївського УП ГУНП в місті Києві (а.с. 78) вказують на те, що втрата документів відповідачем, серед яких вона також зазначила і про банківську картку відбулася з 01 січня 2018 року по 28 липня 2018 року.

З наданогобанком розрахунку станом на 31 грудня 2017 року за відповідачем малася заборгованість у розмірі 903,93 гривень ( а. с.7).

Також за розрахунком вбачається що з карткового рахунку відповідача починаючи з 01 січня 2018 року здійснено неодноразове зняття коштів на загальну суму 19838, 35 гривень.

Зазначене свідчить про те, що на час викрадення картки у відповідача перед банком малася заборгованість у розмірі 903, 93гривень.

Доказів, щодо спростування зазначених обставин ( укладення кредитного договору, отримання коштів у сумі 903,93 грн.) відповідачем надано не було у ході розгляду справи.

Позивачем також не було надано доказів на підтвердження того, що зняття коштів з карткового рахунку починаючи з 01 січня 2018 року здійснювалися саме відповідачем по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Однак, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, а також враховуючи відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяги з Тарифів та Умов і Правил не можуть розцінюватись як стандартна типова форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують указаних в позовній заяві обставин.

У Анкеті-заяві позичальника від 29 вересня 2016 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, посилаючись на «Умови та Правила надання банківських послуг у «Приватбанку».

Однак, надані позивачем «Умови та Правила надання банківських послуг у «Приватбанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого тексту договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та комісії за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року №1023-ХІІ).

Згідно п. 22 частини 1 указаного Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі за №342/180/17 від 03.07.2019 року, при розгляді аналогічної справи у іншому провадженні, в даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладені договору з позичальником кредитор ПАТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон №2147-VІІ) про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладення на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, колегія суддів у даному випадку вважає правомірним стягнення з боржника на користь банку лише заборгованої суми за тілом кредиту в розмірі 903,93 грн., оскільки нарахування банком позичальнику указаної суми підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості, який ніким з учасників справи не спростований.

У частині позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів слід відмовити з вище викладених мотивів, оскільки будь-яких зобов`язань у позичальника перед банком в цій частині не виникло.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає що, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованої суми за тілом кредиту в розмірі 903, 93 грн.

Крім того, в силу положень ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат, здійснений судом першої інстанції, підлягає зміні апеляційним судом, а з відповідача на користь банку слід стягнути сплачений останнім судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а саме: 30 грн. 36 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката Романцевої Тетяни Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Іванківського районного суду Київської області від 09 квітня 2019 року скасувати та постановити нову постанову, якою;

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО 305299, юридична адреса: м. Київ, вулиця Грушевського, 1-Д) заборгованість за тілом кредиту б/н від 29 вересня 2016 року в розмірі 903,93 гривень ( дев`ятсот три гривни дев`яносто три копійки) та понесені судові витрати в розмірі 30, 36 коп ( тридцять гривень тридцять шість копійок).

У задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Суддя - доповідач:

Судді: