СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________________
№2/760/599/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

20 листопада 2020 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Позивача - ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Требуховецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області, Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області про стягнення заборгованості із заробітної плати, моральної шкоди.

ІІ. Описова частина

22 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва із позовною заявою до Требуховецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області про стягнення заборгованості в розмірі 36522,73 гривень:

-вихідної допомоги в розмірі 17630,63 гривень;

-компенсації за невикористану відпустку тривалістю 56 днів в розмірі 11753,60 гривень;

-компенсації за невикористану відпустку тривалістю 10 днів в розмірі 2938,40 гривень;

-заборгованості із заробітної плати за травень 2019 року в розмірі 1725,31 гривень;

-заборгованості із заробітної плати за червень в розмірі 2474,79 гривень.

Крім того, Позивачка просила стягнути на її користь компенсацію за спричинену моральну шкоду, завдану порушенням її трудових прав в розмірі 50000 гривень.

Ухвалою від 29 липня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва відкрито провадження.

Протокольною ухвалою від 10.12.2019 в якості співвідповідача (Відповідач-2)у справі залучено Меджибізьку селищну раду Хмельницької області.

Свої вимоги Позивачка мотивує наступними обставинами.

Відповідно до наказу директора Требуховецької ЗОШ І-ІІІ ст. Меджибізької селищної ради від 06.02.2019 Позивачка заступила на посаду заступника директора школи.

Проте, як зазначає ОСОБА_1 , їй не було надано належних гідних умов праці, зокрема, не був наданий доступ до до системи ІСУО для виконання повноважень, не було забезпечено комп`ютеризованого робочого місця, не забезпечено канцтоварами, з кабінету без її відома вилучалися документи тощо.

Позивачка, вважаючи, що її трудові права порушуються, 24 травня 2019 року написала заяву на ім`я в.о. директора школи ОСОБА_3 заяву про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Проте, через недбалість т.в.о. директора школи, яка не видала вчасно наказу та не передала його до розрахунку в бухгалтерію, наказ про звільнення вийшов лише 19 червня 2019 року, а повний розрахунок так і не проведений.

Зокрема, Позивачка вважає, що у зв`язку з її звільненням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України їй має бути виплачена вихідна допомога у розмірі тримісячного заробітку. Крім того, Позивачка наполягає на тому, що вона мала право на відпустку тривалістю 56 календарних днів на підставі ст. 6 Закону «Про відпустки», а також на відпустку тривалістю 10 календарних днів як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років (ст. 19 Закону «Про відпустки»), а тому Відповідач повинен був виплатити відповідні компенсації за невикористані відпустки.

Позивака також стверджує, що за її розрахунком, середньоденна заробітна плата перед звільненням становила 293,84 гривень, а тому Відповідач мав виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за травень (22 робочих дні) додатково 1725,31 гривень та за червень (18 робочих днів ) - додатково 2474,79 гривень.

Враховуючи, що через невчасну виплату заробітної плати у Позивачки, як вона вказує, були зруйновані робочі зустрічі у Києві, Дніпрі, Одесі, суто відтермінована поїздка в Німеччину, ОСОБА_1 , за її словами, заподіяна моральна шкоду, компенсацію за яку вона оцінює в 50000 гривень, яку також просить стягнути з відповідача - Меджибізької селищної ради.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 16 грудня 2019 року, Відповідач-1 заперечує усі фактичні обставини, викладені Позивачкою, щодо не створення їй належних умов праці. Відповідач-1 наполягає на тому, що ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів у підтвердження своїх доводів щодо порушення її трудових прав. Відповідач-1 зазначає, що ОСОБА_1 була звільнена наказом від 19.06.2019 за ст. КЗпП України, тобто за власним бажанням, а тому виплата вихідної допомоги не передбачена законом.

Крім того, Відповідач зазначив, що з 25.05.2019 Позивачка не з`являлася на роботі, а тому заробітна плата за цей період їй не нараховувалася. Відтак, 19.06.2019 їй було виплачено розрахункові - компенсацію за невикористану частину відпустки. Невиплаченою залишилася лише компенсація за невикористану додаткову відпустку тривалістю 10 календарних днів в розмірі 1916,60 гривень.

Підстав для стягнення на користь Позивачки компенсації за спричинену моральну шкоду Відповідач-1 також на вбачав з огляду на відсутність порушення її прав.

06 березня 2020 року до суду надійшов відзив Відповідача-2.

У судовому засіданні представник Позивачки позов підтримав.

Представники Відповідачів до суду не з`явилися. Від представника Відповідача-1 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, проте суд, враховуючи неодноразовість подібних клопотань, вирішив розглянути справу на підставі наявних матеріалів.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Встановлено, що ОСОБА_1 05 лютого 2019 року призначена на посаду заступника директора з навчально-виховальної роботи Требуховецької загальноосвітньої школи Меджибізької селищної ради.

Згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) -працівнику виплачуєтсья вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

24 травня 2019 року ОСОБА_1 подана заява про звільнення її на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з тим, що тимчасовим керівництвом шкоди не забезпечено їй належного рівня умов праці.

19 червня 2019 року директором Школи був виданий наказ №41-к про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням.

Таким чином, звільнення Позивача за ст. 38 КЗпП України відбулося за частиною 1, а не за частиною 3 (порушення роботодавцем законодавства).

ОСОБА_1 не заявляє вимог про зміну формулювання причин звільнення, не оскаржує наказ про її звільнення в цілому, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості вважати її звільненою саме за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

У зв`язку з цим вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь вихідної допомоги не підлягають задоволенню, оскільки вона вважається звільненою за власним бажанням.

Крім того, судом безспірно встановлено, що з 25 травня 2019 року по 19.06.2019 (день звільнення) Позивачка не з`являлася на робочому місці, у зв`язку з чим їй обгрунтовано не нараховувалася заробітна плата.

В той же час оплата відпрацьованих в травні 2019 року 22 робочих днів здійснена у повному обсязі. (а.с. 120)

В день звільнення Позивачці було також нараховано компенсацію за невикористану частину відпустки (пропорційно відпрацьованому часу протягом року - за 16 календарних днів) в розмірі 2814,33 гривень, яка також була виплачена у повному обсязі.

Згідно зі ст. 19 Закону Ураїни «Про відпустки» одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

Відповідачем-1 визнається, що ОСОБА_1 не було виплачено під час звільнення компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену ст. 19 Закону України «Про відпустки», тривалістю 10 календарних днів в сумі 1916,60 гривень.

Відтак, в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

При цьому стягнення зазначених коштів має бути здійснене з Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області, як розпорядника коштів на утримання працівників Требуховецької загальноосвітньої школи.

Інші вимоги про стягнення середнього заробітку, вихідної допомоги та частини компенсації за невикористану відпустку, як встановлено вище, є необгрунтованими і підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість посилань Позивача на те, що діями Відповідачів, які виразились у тому, що протягом тривалого часу Позивачці не виплачено належні їй платежі, їй заподіяна моральна шкода.

Разом з тим, виходячи з обставин справи суд вважає, що розмір моральної шкоди, завданої Позивачці діями Відповідачів в сумі 50000 гривень є значно завищеним і стягненню з Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області на користь Позивача підлягає сума в розмірі 1000 грн.

Беручи до уваги, що Позивачка при поданні позову була звільнена від сплати судового збору, стягненню з Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області на користь держави підлягають судові витрати в сумі 768,40 гривень.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Меджибізької селищної ради Хмельницької області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпуску в розмірі 1916,60 (одна тисяча дев`ятсот шістнадцять грн 60 коп.) гривень та компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 1000 гривень (одна тисяча грн 00 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

2.Стягнути з Меджибізької селищної ради Хмельницької області на користь держави судовий збір в сумі 768,40 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач-1: Требуховецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області, адреса: 31532, Хмельницька обл., Летичівський район, с. Требухівці, вул. Гагаріна, 1; код юридичної особи 22780292;

Відповідач-2: Меджибізька селищна рада Летичівського району Хмельницької області, адреса: 31532, Хмельницька обл., Летичівський район, смт Меджибіж, вул. Пушкіна, 5; код юридичної особи 04404556.

Суддя: