ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 629/2159/19

провадження № 22-ц/818/5071/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2020 року, ухвалене суддею Смірновою Н.А.,-

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року АТ КБ «Приват Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 164811 гривень 35 копійок, а також судові витрати у розмірі 2472 гривні 17 копійок.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 04.05.2016 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 100000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків у розмірі 37,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, в зв`язку з чим станом на 01.04.2019 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобов`язань у розмірі 193873 гривні 46 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 164811 гривень 35 копійок; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 29062 гривні 11 копійок. Відповідачу направлялася претензія, щодо вимог погашення суми заборгованості за кредитом, яка залишилася без уваги.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2020 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором №б/н від 04 травня 2016 року у розмірі 164811,35 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване наявністю правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 164811,35 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що кредитний договір б/н від 04.05.2016 року вона не укладала, не підписувала та в даній анкеті-заявці вказані неправдиві дані щодо неї, тому просила визнати анкету-заяву та розрахунок заборгованості недостовірними та неналежними доказами у справі. Зазначила, що дійсно оформлювала кредит у АТ КБ «ПриватБанк» б/н від 08.08.2018 року у розмірі 100000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг з метою придбання будинку, але отриманні нею кошти не були використані належним чином, за призначенням, а незаконно, шахрайським шляхом цими коштами заволодів ОСОБА_2 . За даним фактом, у ЄРДР було зареєстроване кримінальне провадження № 0000400 від 08.03.2019 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. По даному кримінальному провадженню вона визнана потерпілою, та згідно з відповіддю Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області від 22.04.2019 року на даний час триває досудове розслідування.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до вимог ч.1ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зіст. 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 травня 2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно якого остання отримала кредит у розмірі 100000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, станом на 01 квітня 2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 164811,35 грн.

Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статей 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами першою, другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Таким чином, оскільки анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг підписана відповідачем та будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості матеріали справи не містять, таких не було надано і суду апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з висновком районного суду щодо задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення основної заборгованості за кредитом в розмірі 164811,35 грн.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , що отриманні нею кошти не були використані належним чином, оскільки цими коштами заволодів ОСОБА_2 , судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі поданої заяви відповідачці було відкрито картковий рахунок, ключем до якого є пластикова картка, яку вона отримала, та мобільний телефон, зазначений у заяві. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку відповідачці надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування. Таким чином, банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема, за допомогою карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

З виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідачка користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, а отже, й отримала кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). (а.с.7,69-70)

Щодо відповідальності відповідачки за операції, проведені з картою, зокрема щодо посилання ОСОБА_1 на заволодіння коштами з картки шахрайським шляхом, необхідно зазначити наступне.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено визначення електронного платіжного засобу (п.1.14) - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та - ініціювати їх переказ.- п 1.27 дається визначення платіжній картці - електронне платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування ~в зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Частиною 16 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що користувач після виявлення факту втрати електроного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором.

До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач.

В свою чергу п. 2.1.1.7.4. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що держатель Карти несе відповідальність за всі операції, що супроводжуютьсяоперації, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на карті даних, до моменту звернення Власника Карти в Банк та блокування Карти і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в СТОП-ЛИСТ платіжної системи.

Пунктом 2.1.1.7.3. Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що у разі якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі.

Таким чином, держатель платіжної картки зобов`язаний зберігати платіжну картку та інформацію, яка дає змогу користуватися нею (у тому числі ПІН), контролювати рух коштів за своїм картрахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися держателем. Клієнт чи її держатель має негайно повідомити банк про втрату платіжної картки в порядку, передбаченому договором, в іншому разі емітент не несе відповідальності за переказ коштів, ініційований за допомогою цієї платіжної картки, до отримання такого повідомлення. Таким чином до повідомлення банку про постановку карти в СТОП-ЛИСТ платіжної системи, способом обумовленим договором, відповідальність за операції, ініційовані за допомогою платіжної картки несе її держатель.

Оскільки Відповідач не подавала заяву до Банку про постановку карти в стоп-лист платіжної системи, згідно п. 1.1.5.29 кредитного договору, а тому несе повну відповідальність за операції проведені з картою.

Письмових заяв про втрату кредитної карти від ОСОБА_1 матеріали справи не містять.Відповідачем не надано жодних належних доказів звернення до Банку.

ОСОБА_1 знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами, що свідчить про те, що їй були добре відомі і зрозумілі умови договору.

Крім цього, ОСОБА_1 не надано інформації щодо результатів розслідування кримінального провадження № 0000400, на даний час не встановлено винних осіб, а зазначене відповідачкою кримінальне правопорушення не підтверджено вироком суду, що набрав законної сили.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористалась наданими їй правами, не обґрунтувала доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без змін.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 серпня 2020 року залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук