Провадження № 2/752/1298/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

23.12.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Власенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», про визнання майна об?єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

у серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила:

- визнати однокімнатну квартиру, загальною площею 62,30 кв.м., житловою площею 26,70 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , об?єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- визнати ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на одну другу частину однокімнатної квартири, загальною площею 62,30 кв.м., житловою площею 26,70 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право власності на одну другу частину однокімнатної квартири, загальною площею 62,30 кв.м., житловою площею 26,70 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати легковий автомобіль марки «SUZUKIGRANDVITARA», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , об?єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- визнати за ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на одну другу частину автомобіля марки «SUZUKI GRAND VITARA», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3 ;

- визнати ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право власності на одну другу частину автомобіля марки «SUZUKI GRAND VITARA», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3 ;

- визнати залишок по кредитному договору № 8 від 29.03.2006 року, укладеному між ОСОБА_2 та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» спільним зобов?язаннямОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та здійснити розподіл залишку заборгованості в рівних долях між останніми.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що у період з 07.06.1997 року по 04.06.2019 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: ОСОБА_5 , 2011 року народження, та ОСОБА_6 , 1998 року народження.

У період шлюбу, подружжям набуто однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , та транспортний засіб марки «SUZUKI GRAND VITARA», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , відповідно до Договору про інвестування в будівництво житла, укладеного 17.01.2006 року між ТОВ ТМО «Ліко Холдинг» та ОСОБА_2 , та свідоцтва про право власності на житло від 14.04.2009 року. З метою придбання вказаної вище квартири, між ОСОБА_2 та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» 29.03.2006 року укладено кредитний договір № 8. Станом на 13.08.2019 року залишок за вказаним кредитним договором становить 61 335,85 грн.

Крім того, згідно договору фінансового лізингу від 25.12.2009 року подружжям було придбано транспортний засіб марки «SUZUKI GRAND VITARA», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3 . Вказаним автомобілем постійно користується відповідач.

Оскільки у мирному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу майна, яка є спільним сумісним майном подружжя, позивач просить суд на підставі ст.ст. 60, 70, 71 СК України визнати зазначену квартиру та автомобіль спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також здійснити розподіл вказаного майна.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від23.08.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

07.02.2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про зміну предмет позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості однієї другої частини автомобіля марки «SUZUKI GRAND VITARA», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , у розмірі 113 625 грн.

У заяві про зміну предмету позову, позивач зазначила, що після подання позову та відкриття провадження у справі, позивачу стало відомо про відчуження 26.04.2016 року відповідачем ОСОБА_2 відчужено на користь третьої особи - ОСОБА_7 . За вказаних обставин, враховуючи, що станом на час розгляду справи судом, спірний транспортний засіб не перебуває у володінні відповідача, останній відчужив його без згоди позивача на користь третьої особи, позивач просить стягнути компенсацію вартості однієї другої частини спірного транспортного засобу.

10.02.2020 року до суд надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Молоткова В.О., в якому зазначено, що відповідач визнає позов частково лише у частині визнання однокімнатної квартири, загальною площею 62,30 кв.м., житловою площею 26,70 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , об?єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; а також в частині визнання залишку по кредитному договору № 8 від 29.03.2006 року, укладеному між ОСОБА_2 та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» спільним зобов?язаннямОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та здійснення розподіл залишку заборгованості в рівних долях між сторонами спору.

Разом з тим, представник відповідача не погоджується із розподілом спірної квартири у запропонованих позивачем частках - по одній другій. Натомість на полягає у розподілі між сторонами у наступних частках: 3783/10000 частин за позивачем, 6217/10000 частини за відповідачем. В обґрунтування заперечень у вказаній частині, посилається на те, що батьки відповідача надали особисто відповідачу грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США на придбання квартири, внаслідок чого відповідач вважає, що в даному випадку можливо відступити від засад рівності часток подружжя у спільному майні.

Крім того, сторона відповідача категорично заперечує проти визнання спірного транспортного засобу об?єктом спільного сумісного майна подружжя та здійснення його розподілу між сторонами спору по одній другій частині. В обґрунтування вказано про те, що спірний автомобіль набуто за особисті грошові кошти відповідача, та протягом декількох років перебуває у володінні іншої особи, відтак, на думку відповідача, відсутні передбачені законом підстави для визнання вказаного майна спільним майном подружжя та здійснення його розподілу між сторонами.

10.07.2020 року в порядку повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, цивільну справу передано в провадження судді Шевченко Т.М.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.09.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті у судове засіданні.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просили суд позов задовольнити за наступними позовними вимогами: визнати однокімнатну квартиру, загальною площею 62,30 кв.м., житловою площею 26,70 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , об?єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;визнати ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на одну другу частину однокімнатної квартири, загальною площею 62,30 кв.м., житловою площею 26,70 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;визнати ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право власності на одну другу частину однокімнатної квартири, загальною площею 62,30 кв.м., житловою площею 26,70 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати легковий автомобіль марки «SUZUKI GRAND VITARA», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , об?єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості однієї другої частини автомобіля марки «SUZUKI GRAND VITARA», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , у розмірі 113 625 грн.; визнати залишок по кредитному договору № 8 від 29.03.2006 року, укладеному між ОСОБА_2 та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» спільним зобов?язаннямОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та здійснити розподіл залишку заборгованості в рівних долях між останніми.

Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову.

Відповідач, його представник у судове засідання не з?явились, про день та час судового засідання у справі були повідомлені судом належним чином.

Від представника відповідача - адвоката Молоткова В.О. 12.11.2020 року, 25.11.2020 року, 30.11.2020 року, 23.12.2020 року надходили заяви про відкладення судового розгляду справи у зв?язку із запровадженням карантину на території України, в яких просив призначити справу до розгляду після завершення надзвичайної ситуації в Україні.

Представником позивача подано заяву про заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків.

Судом встановлено що 07.06.1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з Державним центром розвитку сім?ї, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 (а.с. 11).

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.06.2019 року розірвано шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 14-16).

17.01.2006 року між ТОВ ТМО «Ліко Холдінг» та ОСОБА_2 укладено договір про інвестування в будівництво житла, згідно умов якого інвестор приймає участь в інвестуванні будівництва об?єкта - квартири в НОМЕР_5 квартирному цегляному будинку, розташованому за будівельною адресою: АДРЕСА_3 - шляхом внесення грошових коштів (та матеріальних ресурсів) з подальшим отриманням його у свою власність на умовах договору (а.с. 18-22).

29.03.2006 року між Регіональним відділенням в м. Києві Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництвута ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 8, згідно умов розділу 1 якого, фонд від імені держави надає позичальнику прямий адресний (цільовий) кредиту сумі 179286 грн. строком на 30 років. Кредит надається на будівництво житла згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 24-28).

Вказаний кредитний договір укладено ОСОБА_2 за згодою його дружини ОСОБА_1 , про що свідчить заява останньої від 29.03.2006 року (а.с. 29).

03.04.2009 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на ім?яОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на житло - однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 62,3 кв.м., жилою площею 26,70 кв.м. (а.с. 17).

В забезпечення виконання зобов?язань за вказаним кредитним договором, 24.06.2009 року між ОСОБА_2 та Іпотечним центром в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» укладено договір іпотеки квартири збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту, за умовами якого ОСОБА_2 передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 33-37).

Станом на час звернення до суду з даним позовом, залишок заборгованості за кредитним договором № 8 від 29.03.2006 року, укладеним між ОСОБА_2 та Регіональним відділенням в м. Києві Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, станом на 13.08.2019 року становив 61 335,85 грн., що вбачається з довідки № 482 від 13.08.2019 року (а.с. 38).

За час розгляду справи залишок заборгованості за вказаним вище кредитним договором зменшився, та відповідно до довідки № 1008 від 18.12.2020 року, виданої Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», залишок заборгованості станом на 18.12.2020 року становить 52 819,81 грн. Заборгованість по сплаті щоквартальних платежів станом на 18.12.2020 року відсутня.

Крім того, судом встановлено, що 22.01.2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ВВ-Автолізинг» укладено акт прийняття-передачі транспортного засобу у зв?язку із повним виконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов?язань за договором фінансового лізингу № 07/ФЛ-09 від 25.12.2009 року.

Згідно вказаного акту ОСОБА_2 отримано транспортний засіб марки «SUZUKI» модель «GRAND VITARA», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_6 (а.с. 39).

Згідно листа Головного сервісного центру МВС від 24.12.2019 року № 31/1176аз, транспортний засіб марки «SUZUKI» модель «GRAND VITARA», 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_6 , був зареєстрований за ОСОБА_2 ; станом на грудень 2019 року транспортний засіб зареєстрований на ім?яОСОБА_7

Вказаний транспортний засіб перереєстровано на ім?яОСОБА_7 26.04.2016 року на підставі договору купівлі-продажу № 0024104/8041/2016 від 26.04.2016 року, виданого ТСЦ № 8041 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві. Номерний знак автомобіля НОМЕР_7 ( а.с. 74).

Звертаючись до суду з позовом, позивач просить визнати квартиру АДРЕСА_2 , та транспортний засіб марки «SUZUKI» модель «GRAND VITARA», 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_6 , об?єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України).

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Можна зробити висновок, що за загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, як і доходи, які воно приносить, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу.

Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68,70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 66 СК України визначено, що подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

При цьому у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Це право залишається і після розірвання шлюбу (стаття 68 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.

Суд критично оцінює докази відповідача, надані останнім у спростування презумпції спільності права власності подружжя, закріпленої у ст. 60 СК України, та відкидає доводи останнього щодо придбання квартири частково за особисті кошти, подаровані відповідачу батьками останнього, з наступних підстав.

Так, в обґрунтування вказаної обставини, представником відповідача додано до відзиву копію документа з назвою «Дарунок», датованого 03.02.2006 року, в якому зазначено про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подарували сину ОСОБА_2 15 000 доларів США для того, щоб останній використав їх для придбання квартири у м. Києві за договором про інвестування у будівництво житла від 17.01.2006 року з ТОВ ТМО «Ліко-Холдінг» (а.с.92).

Разом з тим, за змістом положень ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України).

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Вимогам вказаної статті наданий відповідачем договір не відповідає.

За вказаних обставин, суд погоджується з доводами позивача про те, що до правових наслідків недотримання нотаріального посвідчення договору дарування валютних цінностей на суму, що перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, застосовується загальне правило, передбачене ч. 1 ст. 220 ЦК України.

Відтак, у суду відсутні передбачені законом підстави вважати наданий представником відповідача документ належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, на підтвердження обставин придбання спірної квартири частково за грошові кошти, належні відповідачеві на праві особистої приватної власності.

А тому, суд зазначає, що в ході розгляду справи, відповідачем не спростовано належним та допустимими доказами презумпцію, закріплену у ст. 60 СК України, щодо поширення правового режиму спільної сумісної власності на спірне майно.

Відтак, суд надходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення відповідно до закону, та визнання спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1наступного майна: квартири АДРЕСА_2 та транспортного засобу марки «SUZUKI» модель «GRAND VITARA», 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_6 .

З урахуванням норм статей 57, 60, 63, 66-68,70 СК України, суд вважає необхідним здійснити розподіл квартири АДРЕСА_2 , визнавши за позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 право власності по одній другій частині за кожним на вказану вище квартиру.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.( ч. 1 ст. 65 СК України).

Як встановлено судом раніше, спірний транспортний засіб марки «SUZUKI» модель «GRAND VITARA», 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_6 , зареєстровано за третьою особою - ОСОБА_7 26.04.2016 року на підставі договору купівлі-продажу № 0024104/8041/2016 від 26.04.2016 року, виданого ТСЦ № 8041 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві ( а.с. 74).

Згідно ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Як наголошує п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використання його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Оскільки відповідач розпорядився автомобілем на власний розсуд без письмової згоди позивача, в силу наведених законодавчих норм остання має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного автомобіля.

Наявність згоди позивача на продаж спірного транспортного відповідач належними та допустимими доказами суду не довів.

У випадку відчуження без письмової згоди одного з подружжя спільного майна іншим з подружжя, у співвласника виникає право на відповідну компенсацію шляхом подання до нього позову. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року справі № 755/20923/14-ц.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв?язку із цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової вартості), визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв?язку із припиненням її права на спільне майно.

Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги те, що відповідачем у жодний спосіб не спростовано вартість спірного транспортного засобу, а відповідно і заявлений до відшкодування розмір компенсації вартості однієї другої частки спірного транспортного засобу, суд надходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації вартості однієї другої частини автомобіля марки «SUZUKI GRAND VITARA», 2008 року випуску, у розмірі 113 625 грн.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Судом встановлено та вбачається з довідки № 1008 від 18.12.2020 року, виданої Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», залишок заборгованості за кредитним договором № 8, укладеним 29.03.2006 року між ОСОБА_2 та Регіональним відділенням в м. Києві Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, станом на 18.12.2020 року становить 52 819,81 грн. Заборгованість по сплаті щоквартальних платежів станом на 18.12.2020 року відсутня.

Відтак, суд надходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання залишку по кредитному договору № 8 від 29.03.2006 року, укладеному між ОСОБА_2 та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» у розмірі 52 819,81 грн. спільним зобов?язаннямОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та здійснення розподілу залишку заборгованості в рівних долях між останніми по 26 409,91 грн. за кожним.

Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 83, 141, 258, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», про визнання майна об?єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя,- задовольнити.

Визнати однокімнатну квартиру, загальною площею 62,30 кв.м., житловою площею 26,70 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , об?єктом права спільної сумісної власностіОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на одну другу частину однокімнатної квартири, загальною площею 62,30 кв.м., житловою площею 26,70 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право власності на одну другу частину однокімнатної квартири, загальною площею 62,30 кв.м., житловою площею 26,70 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати транспортний засіб марки «SUZUKI» модель «GRAND VITARA», 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_6 , об?єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 )на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошову компенсацію вартості однієї другої частини автомобіля марки «SUZUKI» модель «GRAND VITARA», 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_6 , у розмірі 113 625 (сто тринадцять тисяч шістсот двадцять п?ять) гривень.

Визнати залишок по кредитному договору № 8 від 29.03.2006 року, укладеному між ОСОБА_2 та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» спільним зобов?язаннямОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та здійснити розподілу залишку заборгованості в рівних долях між останніми, визнавши по 26 409 (двадцять шість тисяч чотириста дев?ять) гривень 91 копійка залишку за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 9 863,85 (дев?ять тисяч вісімсот шістдесят три) гривні 85 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04 січня 2021 року.

Суддя: