ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/821/544/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/292/20 Категорія: на ухвалу Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Єльцова В.О.

суддів: Бородійчук В.Г., Карпенко О.В.

секретаря:Винник І.М.

учасники справи:

позивач: Національна академія внутрішніх справ

представник позивача: Джиба Валерій Володимирович

відповідач: ОСОБА_2

розглянула у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 січня 2020 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 році Національна академія внутрішніх справ звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі.

В обгрунтування вимог вказує, що наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 08.08.2013 року № 004 о/с відповідач зарахований з 28 серпня 2013 року курсантом першого курсу (денна форма навчання за державним замовленням) факультету підготовки фахівців для спеціальних підрозділів Національної академії внутрішніх справ, присвоївши спеціальне звання рядовий міліції. 05.09.2013 року між Національної академії внутрішніх справ, комплектуючим підрозділом ГУ МВС України в Черкаській області та відповідачем укладено Договір № 491 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС. Відповідно до умов договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі (п.2.3 Договору).

Відповідач ОСОБА_2 після здобуття вищої освіти та у зв`язку з закінченням терміну навчання, відповідно до умов Договору, відраховано з числа курсантів та відряджено для подальшого проходження служби з 04.03.2017 року в розпорядження ГУНП в Черкаській області.

23.11.2018 року надійшла інформація про звільнення наказом від 08.11.2018 року відповідача зі служби за власним бажанням.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі в порядку цивільного судочинства за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, роз`яснивши право на звернення до окружного адміністративного суду для вирішення спору у порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючи з ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 січня 2020 року, Національна академія внутрішніх справ подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, та просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду 1 інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції виніс ухвалу про відмову у відкритті провадження у даній справі помилково, вважаючи, що даний спір виник з приводу проходження Відповідачем публічної служби. Цей спір стосується відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням Відповідача у вищому навчальному закладі, на підставі договору про підготовку фахівця і не стосується проходження Відповідачем публічної служби. Так як спір у справі випливає з договірних правовідносин сторін, заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні і їх майновій самостійності, його необхідно вирішувати у порядку цивільного судочинства. Основною, і по суті єдиною, підставою для прийняття ухвали є посилання на не обгрунтовану з точки зору чинного процесуального законодавства України правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 13.03.2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Судом встановлено, що наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 08.08.2013 року № 004 о/с відповідач зарахований з 28 серпня 2013 року курсантом першого курсу (денна форма навчання за державним замовленням) факультету підготовки фахівців для спеціальних підрозділів Національної академії внутрішніх справ, присвоївши спеціальне звання рядовий міліції. 05.09.2013 року між Національною академією внутрішніх справ, комплектуючим підрозділом ГУ МВС України в Черкаській області та відповідачем укладено Договір № 491 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС. Відповідно до умов договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі (п.2.3 Договору).

Відповідача ОСОБА_2 після здобуття вищої освіти та у зв`язку з закінченням терміну навчання, відповідно до умов Договору, відраховано з числа курсантів та відряджено для подальшого проходження служби з 04.03.2017 року в розпорядження ГУНП в Черкаській області.

23.11.2018 року надійшла інформація про звільнення наказом від 08.11.2018 року відповідача зі служби за власним бажанням.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі в порядку цивільного судочинства суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, її належить розглядати за правилами КАС України. При цьому суд посилався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 16.10.2019 року у справі № 1.380.2019.001198, а також постанові від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16 (провадження №11-669апп18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі №461/5577/15-ц (провадження №14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №820/5761/15 (провадження №11-750апп18).

З таким висновком суду 1 інстанції слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

П. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 р. у цивільній справі №723/18/17 утвердила правову визначеність щодо порядку розгляду вказаної категорії справ. Верховний суд вказав, що за змістом статті 9 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію», чинного на час виникнення спірних правовідносин, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції. Відповідно до частини першої статті 20 вказаного Закону № 565-ХІІ працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відтак спори, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Отже, даний спір не є цивільно - правовим і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду відповідним адміністративним судом в силу ст.ст. 19, 20 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тому, у межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

З врахуванням встановлених обставин у справі та зазначених норм права, висновків Верховного Суду у вищезгаданій постанові, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визнав що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до непогодження із висновками у постанові Верховного Суду, самі по собі не дають підстав вважати, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням вимог процесуального закону.

Ухвала суду 1 інстанції є законною, обгрунтованою, підстав для її скасування не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 186, 263, 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 січня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий В.О. Єльцов

Судді В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко