Справа № 675/308/20
Провадження № 2/675/357/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" грудня 2020 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Короля О.В., за участю секретаря судового засідання Сопронюк С.Л., учасників справи:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

відповідача: не з`явився,

представники третіх осіб 1, 2: не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ; треті особи - орган опіки та піклування Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області, орган опіки та піклування Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 (по тексту ОСОБА_3 , відповідач); треті особи - орган опіки та піклування Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області, орган опіки та піклування Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської областіпро позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (по тексту ОСОБА_4 ).

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

Так за покликанням позивача, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який в подальшому був розірваний та має спільну з ним дочку ОСОБА_4 , яка проживає та перебуває на її утриманні.

Як вказує позивач, батько дитини проживаючи в іншому населеному пункті не приймає жодної участі у її вихованні, при цьому ще й ухиляється від обов`язку по сплаті аліментів.

Також акцентує увагу, що відповідач по справі за увесь час після розірвання шлюбу жодного разу не цікавився ані станом здоров`я своєї дочки, ані її навчанням та не виявляв будь-якого бажання з нею спілкуватися та приймати участь у її фізичному, моральному та духовному вихованні.

Як вважає позивач є усі законні підстави, передбачені ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , оскільки ним фактично не оспорюється, та, що засвідчується його поведінкою, що він уникаючи спілкування з дитиною без будь-яких поважних причин свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Відповідачем відзив на позов фактично не подавався, однак ним 21.10.2020 року надана письмова про відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4 .

У судовому засіданні позивач та її представник вказували на обгрунтованість заявлених позовних вимог, на підставах, що викладені у позові та покликались на фактичне визнання позову відповідачем і його поведінку, яка об`єктивно свідчить, що той свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлений в установленому порядку, попередньо подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та згоду на будь-яке рішення суду.

Треті особи - орган опіки та піклування Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області та орган опіки та піклування Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської областіявку своїх уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені в установленому процесуальному порядку.

У свій заяві від 26.03.2020 року №42/13-13-562/2020 орган опіки та піклування Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області просив вирішити спір без участі їх представника з посиланням, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Письмову заяву фактично такого ж змісту було подано і органом опіки та піклування Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області з покликання на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, про що подано відповідний висновок.

Заслухавши вступне слово позивача та її представника, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог судом враховано наступне.

У відповідності до рішення Острозького районного суду Рівненської області від 29.11.2011 року по справі №2/1713/660/11 вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 21.09.2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано.

При цьому, судом встановлено та, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 10.03.2009 року виконавчим комітетом Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області ОСОБА_5 та ОСОБА_3 являються батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з виконавчого листа, виданого 20.11.2011 року Острозьким районним судом Рівненської області від 29.11.2011 року по справі №2/1713/661/11 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.11.2011 року та до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до даних довідки розрахунку заборгованості по аліментах, які стягуються з ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини, виданої Ізяславським районним відділом ДВС Головного територіального управління у Хмельницькій області від 16.12.2019 року випливає, що за останнім рахується заборгованість, що складає 63872, 65 грн.

Суд констатує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в Острозькій ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 з 01.09.2015 року, і її навчанням та вихованням займається її матір, яка, в тому числі відвідує батьківські збори, цікавиться шкільним життям. Такі обставини підтверджується довідкою №188 від 09.10.2019 року та характеристикою №61-27/854 від 17.10.2019 року, виданих Острозькою ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 Острозької міської ради Рівненської області. При цьому, згідно вказаної характеристики визначається і відношення батька ОСОБА_3 до навчання своєї неповнолітньої дитини, а саме, те, що останній контакту з школою не підтримує, із вчителями не спілкується.

Також суд встановив і те, що у відповідності до характеристики виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області від 08.04.2019 року №1366/01-17-19 ОСОБА_5 фактично проживає з співмешканцем ОСОБА_1 в м. Острог Рівненської області та спільно з ним виховують неповнолітню дитину від першого шлюбу.

Судом враховується, що в подальшому, а саме 09.01.2020 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 та отримала вже його прізвище, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 , виданим 09.01.2020 року Острозьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Відповідно до характеристик Острозької ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 Острозької міської ради Рівненської області від 09.07.2020 року №01-29/291 та від 15.07.2020 року №01-29/294 констатується та обставина, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в Острозькій ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 з 01.09.2015 року та є ученицею 6-А класу, і її навчанням та вихованням займається її матір, яка, в тому числі відвідує батьківські збори, цікавиться шкільним життям. Натомість згідно таких характеристик випливає, що ОСОБА_3 з школою не підтримує контакту, із вчителями не спілкується, як і не відвідує батьківських зборів та не цікавиться навчанням та вихованням ОСОБА_4 протягом всього її навчання.

Разом з цим, у відповідності до актів обстеження житлово-побутових умов Служби у справах дітей виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області від 09.04.2019 року та Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області від 23.03.2020 року №281/02.09 вбачається, що ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_4 зареєстровані по АДРЕСА_1 , але фактично проживають по АДРЕСА_2 . Згідно вказаних актів, позивач за період проживання по АДРЕСА_1 створила усі необхідні та належні умови для проживання, виховання та розвитку своєї дочки ОСОБА_4 , в свою чергу відповідач у період з 2010 року по 2016 рік жодним чином не цікавився життя своєї дитини. Також при обстеженні житлово-побутових умов позивача за фактичним місцем проживання засвідчено наявність створення для неповнолітньої дитини ОСОБА_4 усіх необхідних умов для належного виховання, навчання та розвитку останньої.

Крім цього, створення позивачем належних умов для виховання, навчання та розвитку ОСОБА_4 за місцем фактичного її проживання, яке по АДРЕСА_2 підтверджується і актом обстеження житлово-побутових умов Служби у справах дітей виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області від 25.05.2020 року. Згідно даних такого акту також вбачається, що відповідач по справі з 2010 року не бере участі в утриманні, вихованні та розвитку своєї дочки ОСОБА_4 .

Суд вказує, що у відповідності до висновку органу опіки та піклування в особі Ізяславської районної державної адміністрації №42/32-13-2750/2019 від 18.11.2019 року констатується доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його дочки ОСОБА_4 .

Крім того, рішенням виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області №22 від 13.08.2020 року було затверджено висновок органу опіки та піклування Межиріцької сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його дочки ОСОБА_4 .

Згідно висновку органу опіки та піклування Межиріцької сільської ради від 13.08.2020 року доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його дочки ОСОБА_4 обгрунтовується самоусуненням батька від виконання своїх батьківських обов`язків та тим, що останній не приділяв та не приділяє дочці жодної уваги, не приймав участі у вихованні та розвитку ОСОБА_4 .

Також при вирішенні спору по суті суд враховує наступне.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Ассамблеєю 20.11.1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27.09.1991 року (по тексту - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (по тексту - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006 року) вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Суд констатує, що при вирішенні питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дитини, бажання спілкуватись і брати участь в їх вихованні.

При вирішенні спору по суті, суд враховує і правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену в постанові від 06.05.2020 року по справі № 641/2867/17-ц, згідно якої випливає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Судом встановлено обставини, які свідчать про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, при цьому його поведінка, в тому числі під час судового розгляду, об`єктивно це підтверджує.

Ті обставини, на які покликається позивач в обгрунтування позовних вимог свідчать про те, що батько реально не бажає брати участі в утриманні й вихованні дитини, тобто свідомо, умисно нехтує батьківськими обов`язками.

На переконання суду, існування заборгованості по аліментах, невідвідування відповідачем навчального закладу дитини, відсутність будь-якого інтересу до життя неповнолітньої дочки ОСОБА_4 та відсутність дій, що могли б свідчити про налагодження хоча б мінімального контакту з нею, як і сама письмова заява батька про відсутність заперечень щодо позбавлення батьківських прав, прямо вказують про ухилення його як батька від виконання своїх обов`язків.

Беззаперечно суд враховує і правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 16.01.2019 року по справі №465/3694/14-ц.

Як визначає ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на зазначене вище, на думку суду, висновки органів опіки та піклування є обґрунтованими та містять підстави щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його дочки ОСОБА_4 .

При визначенні найкращих інтересів дитини в даній конкретній справі враховано, що інтересам дитини найкраще відповідає розрив її зв`язків із своїм батьком, шляхом позбавлення батьківських прав.

Стаття 19 СК України визначає, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не вбачає жодних підстав, щоб не погодитися з висновками органів опіки та піклування, оскільки ці висновок вмотивовані та не суперечить інтересам дитини.

Тим самим, слід констатувати, що позбавлення батьківських прав, хоча і є крайнім заходом, однак необхідність його застосування доведено належними та допустимими доказами ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які є законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини.

Таким чином, з огляду на зазначене вбачається, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, є достовірними та обґрунтованими, сумніву в суду не викликають, а відтак суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею документально підтверджені судові витрати у сумі 840, 80 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання якого по АДРЕСА_3 ; паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий 20.09.2016 року Ізяславським РС УДМС України в Хмельницькій області) батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання якого по АДРЕСА_3 ; паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий 20.09.2016 року Ізяславським РС УДМС України в Хмельницькій області) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання якої по АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_4 ) судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок по сплаті судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11.01.2021 року.

Суддя О.В. Король