Справа № 308/864/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря судового засідання Торчинович Н.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє Білчик Олександр Юрійович , до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені на підставі Закону України «Про захист прав споживачів»,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 17.03.2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.03.2020 року.

Позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Білчик О.Ю., звернулись до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеною позовною заявою та просять суд стягнути з відповідача на користь першого позивача - ОСОБА_1 , пеню передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 1 233,27 гривень та на користь другого позивача ОСОБА_2 в розмірі 1 644,26 гривень.

Свої вимоги обґрунтовував наступним. 22 листопада 2013 року між позивачами і відповідачем було укладено два окремих договори депозитних вкладів, згідно яких позивачам в цей день в регіональному відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито рахунки по цим договорам, відповідно до яких позивачі передали ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 15000 і 20000 доларів США відповідно для їх розміщення на депозитних рахунках банка на термін вкладу 1 місяць з можливістю пролонгації на 12 місяців із зобов`язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладів за ставкою обумовлених річних (5.5%).

У зв`язку з невиконання умов депозитного договору позивачі звернулися в лютому 2015 року до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з позовом про зобов`язання повернути грошові кошти за договорами банківських депозитних вкладів, сплати відсотків і стягнення витрат. Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06.07.2015 року у справі № 201/2807/15 ц у задоволені позову відмовлено.

Внаслідок подачі апеляційної скарги на вказане рішення суду, Апеляційним судом Дніпропетровської області рішенням від 29.10.2015 року позов задоволено, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDNWFD400 від 22 листопада 2013 р. у валюті вкладу - 15.825 (п`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять п`ять) доларів США, з яких: - сума вкладу 15.000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, - відсотки за вкладом - 825 (вісімсот двадцять п`ять) доларів США, а також стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за договором банківського вкладу № SAMDNWFD600 від 22 листопада 2013 р. у валюті вкладу 20.000 (двадцять тисяч) доларів США, з яких: - сума вкладу 20.000 (двадцять тисяч) доларів США, - відсотки за вкладом 1.100 (одна тисяча сто) доларів США. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року дане рішення в цій частині залишене без змін.

У подальшому позивачами отримано виконавчі листи суду, які було направлені на примусове виконання до Соборного (Жовтневого) районного відділу ДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області.

«18» квітня 2018 року Відповідачем повернуто Позивачу-1 та Позивачу-2 їх суми депозитних вкладів. Дані обставини також встановлені Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.12.2017 року у справі № 308/3993/17, яке залишено в силі Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 30 травня 2018 року.

Як вже зазначалось вище, Відповідачем кошти позивачам повернуто тільки «18» квітня 2018 року. Представник позивачів зазначив, що ним подано позовну заяву про стягнення пені в період з 05.11.2017 р. по 18.04.2018 (справа № 308/12576/18).

Таким чином, 3 % вартості послуги за кожний день прострочення по банківському вкладу за період з 23.01.2015 по 05.11.2017 становить 651 день прострочення (2016 рік - 343 днів; 2017 рік - 308 днів).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.02.2019 у справі відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

15.03.2019 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній просив застосувати до вимог позивачів строки позовної давності або відмовити у задоволенні позовних вимог.

06.02.2020 представником відповідача подано письмові пояснення, у яких останній просив застосувати до вимог позивачів строки позовної давності або відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявна письмова заява позивачів від 03.02.2020, у якій останні просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. Судом враховано, що відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач виклав свою позицію у даній справі.

Також, розгляд справи неодноразово відкладалася за заявами представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», зокрема 05.03.2019 року, та у заявку з неявкою 10.03.2020 року.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, а також відповідач, який належним чином повідомлений не з`явився в судове засідання та причини неявки суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, а відповідачем - разом із відзивом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, доходжу наступного висновку.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06.07.2015 року у справі № 201/2807/15-ц у задоволені позову відмовлено.

Даним судовим рішенням встановлено, що 22 листопада 2013 року між позивачами і відповідачем було укладено два окремих договори депозитних вкладів, згідно яких позивачам в цей день в регіональному відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито рахунки по цим договорам, відповідно до яких позивачі передали ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 15000 і 20000 доларів США відповідно для їх розміщення на депозитних рахунках банка на строк 366 днів по 22.12.2013 р., період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць, із зобов`язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладів за ставкою обумовлених річних - 5.5%.

Позивачі звернулися до банку з заявою про повернення їм вказаних сум депозитних вкладів після спливу строку дії договорів, але відповідач відмовився виконувати договірні зобов`язання, у зв`язку з чим вони вимушені були звернутися до суду.

В подальшому, внаслідок подачі апеляційної скарги на вказане рішення суду, Апеляційним судом Дніпропетровської області рішенням від 29.10.2015 року позов задоволено, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDNWFD400 від 22 листопада 2013 р. у валюті вкладу - 15.825 (п`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять п`ять) доларів США, з яких: - сума вкладу 15.000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, - відсотки за вкладом - 825 (вісімсот двадцять п`ять) доларів США, а також стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за договором банківського вкладу № SAMDNWFD600 від 22 листопада 2013 р. у валюті вкладу 20.000 (двадцять тисяч) доларів США, з яких: - сума вкладу 20.000 (двадцять тисяч) доларів США, - відсотки за вкладом 1.100 (одна тисяча сто) доларів США.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 дане рішення в цій частині залишено без змін.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що такі обставини встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Частиною другою статті 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Згідно із ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

21 лютого 2018 року Верховний Суд по цивільній справі № 759/13827/15 (провадження № 61-5543св18) зазначив, що відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. У зазначеній справі Верховний Суд навів формулу розрахунку вартості фінансової послуги та розрахунку пені, яку потім було відкореговано ухвалою Верховного Суду від 31.07.2018 року по цивільній справі № 759/13827/15 (провадження № 61-5543св18)про виправлення описки та арифметичних помилок, допущених у мотивувальній та резолютивній частинах постанови Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по цивільній справі № 759/13827/15 (провадження № 61-5543св18).

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або з іноземній валюті, які розмішені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою та другою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Отже, банківський вклад є повернутим у день його фактичного повернення, а не в день формального перерахування на рахунок вкладника, з якого кошти неможливо отримати.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задля належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

У статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

До моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення є мірою відповідальності.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення.

Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц.

Таким чином, ураховуючи встановлені рішенням суду обставини, застосовуючи положення Закону України «Про захист прав споживачів», суд доходить висновку про те, що банк не був позбавлений можливості вчасно видати позивачу належні йому кошти, а тому на нього покладається відповідальність у вигляді стягнення пені за увесь час порушення зобов`язання.

Разом з тим, представником відповідача подано відзив, в якому останній, зокрема посилаючись на положення статті 258 ЦК України, просив застосувати строк спеціальної позовної давності до заявленої позовної вимоги про стягнення пені. Додатково повідомивши, що на розгляді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться цивільна справа №308/12576/18 з тих самих підстав, між тими самими сторонами та про той самий предмет. Окрім того, цей факт не заперечувався також представником позивачів, який в позові вказав, що ним в межах справи №308/12576/18 заявлено вимогу про стягнення пені за період з 05.11.2017 по 18.04.2018.

Суд констатує, що сторонами не заперечувався факт виконання банком зобов`язання перед позивачами 18.04.2018.

Відповідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до положень статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічна правова позиція міститься в постановах ВСУ від 08.06.2016р. у справі № 6-3006цс15 та від 25.05.2016р. у справі № 6-1138цс15.

Згідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, зважаючи на наявність в матеріалах справи заяви відповідача про застосування позовної давності до вимоги про стягнення пені, виходячи з того, що позивачі звернулися до суду з позовом 24 січня 2019, а днем фактичного отримання коштів позивачами є 18.04.2018, суд доходить висновку, що періодом, за який має стягуватись пеня, є період з 24 січня 2018 по 18 квітня 2018, таким чином вказаний період входить до періоду, заявленого в межах справи №308/12576/18, яка перебуває на розгляді Ужгородського міськрайонного суду. З огляду на викладене, відсутні підстави для стягнення з відповідача пені за період з 23.01.2015 по 05.11.2017, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 1-19, 23, 76-83, 89, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє Білчик Олександр Юрійович , до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення пені на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош