Справа №753/7874/17
Провадження №2/359/323/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Шеремет А.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

1.1. В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом та посилалась на те, що в період часу з 14 вересня 1991 року до 15 серпня 2013 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу відповідач придбав квартиру АДРЕСА_1 , магазин по продажу товарів повсякденного попиту та кафетерію по АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0060 га з кадастровим номером :01:004:0009 з цільовим призначенням під розміщення торгівельного павільйону, розташовану по АДРЕСА_2 . Ці об`єкти нерухомого майна є спільною сумісною власністю сторін.

1.2. Тому ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_1 , 1/2 частку в магазині по продажу товарів повсякденного попиту та кафетерію по АДРЕСА_2 та 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,0060 га з кадастровим номером :01:004:0009 з цільовим призначенням під розміщення торгівельного павільйону, розташованій по АДРЕСА_2 .

2. Інформація про рух цивільної справи.

2.1. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року (а.с.25) було відкрито провадження у цивільній справі.

2.2. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року (а.с.74) пред`явлений позов був залишений без розгляду.

2.3. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 грудня 2017 року (а.с.91-92) було скасовано ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року, а цивільну справу направлено для продовження розгляду до того ж суду.

2.4. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року (а.с.121-123) цивільну справу було передано на розгляд до Бориспільського міськ-районного суду Київської області.

2.5. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 квітня 2019 року (а.с.133) цивільна справа була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О.

2.6. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 6 серпня 2019 року (а.с.143) підготовче провадження було закрито, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті.

3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

3.1. У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує позов та наполягає на його задоволенні.

3.2. ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не визнають позов та посилаються на те, що квартира АДРЕСА_1 , приміщення магазину та земельна ділянка по АДРЕСА_2 є особистою власністю відповідача, а не спільною сумісною власністю сторін. Ця обставина свідчить про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку в цих об`єктах нерухомого майна. Крім того, відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності. Тому ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 просять суд відмовити у задоволенні позову.

4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

4.1. 14 вересня 1991 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_1 . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 14 вересня 1991 року (а.с.5).

4.2. 7 квітня 2006 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 (а.с.8) та набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

4.3. На підставі рішення виконавчого комітету Вишеньківської сільської ради №798 від 20 листопада 2008 року (а.с.15) за ОСОБА_2 було оформлено право власності на магазин по продажу товарів повсякденного попиту та кафетерію по АДРЕСА_2 .

4.4. 5 липня 2011 року ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.10-13, 163-164), за яким він придбав земельну ділянку площею 0,0060 га з кадастровим номером :01:004:0009 з цільовим призначенням під розміщення торгівельного павільйону, розташовану по АДРЕСА_2 . На підставі цього договору ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №303872 (а.с.43).

4.5. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 15 серпня 2013 року (а.с.6-7), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 листопада 2013 року (а.с.169-170), шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний.

4.6. Спірні правовідносини регулюються главою 7 «Право особистої приватної власності дружини та чоловіка», главою 8 «Право спільною сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України.

5. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору.

5.1. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

5.2. Згідно з п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним з час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

5.3. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

5.4. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.

5.5. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

5.6. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

5.7. Згідно з ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

6.1. ОСОБА_2 набув право власності на приміщення магазину та земельну ділянку по АДРЕСА_2 в період часу, протягом якого він перебував у шлюбі з ОСОБА_1 . Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, в такому випадку презюмується, що приміщення магазину та земельна ділянка по АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України відповідач та його представник ОСОБА_3 не подали суду достатню кількість належних, допустимих та достовірних доказів на спростування презумпції спільності майна подружжя. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження існування обставин, які могли бути підставою для відхилення від засад рівності часток сторін в спільному майні.

6.2. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.15 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права власності (ч.2 ст.72 СК України). Зі змісту пред`явленого позову (а.с.2) вбачається, що про оформлення відповідачем права власності на приміщення магазину та земельну ділянку ОСОБА_1 дізналась лише в 2016 році. З того ж року розпочався трирічний строк позовної давності, перебіг якого підлягав закінченню лише в 2019 році. Зі штампу, розміщеному на титульній сторінці позову (а.с.1), вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду в квітні 2017 року. Тому підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності відсутні.

6.3. З огляду на це суд вважає, що за ОСОБА_1 належить визнати право власності на 1/2 частку в магазині по продажу товарів повсякденного попиту та кафетерію по АДРЕСА_2 та 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,0060 га з кадастровим номером :01:004:0009 з цільовим призначенням під розміщення торгівельного павільйону, розташованій по АДРЕСА_2 .

6.4. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що вона є матір`ю ОСОБА_2 . Вона стверджує, що її чоловік ОСОБА_5 уклав інвестиційний договір, у виконання якого здійснював оплату вартості квартири АДРЕСА_3 . Після того, як ОСОБА_5 помер, його сину ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові кошти, сплачені у виконання інвестиційного договору. Крім того, в матеріалах цивільної справи міститься довідка №326 від 2 вересня 2004 року про інвестування коштів у 100% загальної площі об`єкта інвестування (а.с.52), зі змісту якої у виконання інвестиційного договору №89-і від 10 квітня 2003 року ОСОБА_5 здійснив інвестування в розмірі 223832 гривень 51 копійки у 100% загальної площі квартири АДРЕСА_3 . 4 травня 2005 року державний нотаріус Козятинської державної нотаріальної контори видав ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.51) щодо грошових коштів, внесених ОСОБА_5 у виконання інвестиційного договору №89-і від 10 квітня 2003 року.

6.5. Показання свідка ОСОБА_4 перебувають у взаємному зв`язку з вказаними письмовими доказами та переконливо підтверджують те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за особисті грошові кошти ОСОБА_2 . Ця обставина свідчить про те, що вказаний об`єкт нерухомого майна є особистою власністю відповідача, а не спільною сумісною власністю подружжя. Підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку в спірній квартирі відсутні, тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги належить відмовити.

6.6. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що їй відомо лише про те, що квартира АДРЕСА_1 , приміщення магазину та земельна ділянка по АДРЕСА_2 були придбані в період часу, протягом якого сторони перебували у шлюбі. Інші обставини та особливості придбання цих об`єктів нерухомого майна свідку ОСОБА_6 не відомі. Ця обставина свідчить про те, що показання цього свідка не містять відомості про обставини, що стосуються предмета доказування, та є неналежним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України.

7. Розподіл судових витрат.

7.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

7.2. ОСОБА_1 сплатила судовий збір в загальному розмірі 4803 гривні (4130 + 673). Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.1). Однак пред`явлений позов задоволений частково.

7.3. З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 3202 гривень (4803 : 3 х 2).

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку в магазині по продажу товарів повсякденного попиту та кафетерію по АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,0060 га з кадастровим номером :01:004:0009 з цільовим призначенням під розміщення торгівельного павільйону, розташованій по АДРЕСА_2 .

У задоволенні позову в частині вимоги про визнання права власності на частку в квартирі ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 3202 гривень.

Повний текст рішення суду складений 31 липня 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець