Справа № 450/1437/19 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О
Провадження № 22-ц/811/2199/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

секретаря: Ждан К.О.,

з участю: представника апелянта адвоката Сотник О.І., представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 червня 2020 року, -

встановив:

В травні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Щур Тарас Васильович та ОСОБА_5 та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30.04.2014р., посвідчений приватним нотаріусом Щур Т.В., в частині зазначення в договорі покупцем відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ); визнати його - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) покупцем за договором купівлі-продажу від 30.04.2014 р., а також визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0836 га, кадастровий номер :09:000:0180 , призначеної для ведення садівництва, розташовану у с.Солонка Пустомитівського району Львівської області, придбану за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30.04.2014р. Понесені ним судові витрати просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він тривалий час працював на посаді старшого механіка суден іноземних судновласників та впродовж тривалого часу заощадив значну суму коштів, за які вирішив купити земельну ділянку неподалік м.Львова. Раніше він проживав у м.Євпаторія АР Крим, однак у зв`язку із окупацією Криму, в кінці 2014- на початку 2015 років переїхав у м. Львів на постійне місце проживання.

За характером своєї роботи він не мав можливості самостійно займатися пошуками земельної ділянки, а доручив своєму сину ОСОБА_5 продовжити пошук земельної ділянки під час його відсутності у Львові. Тому 25.02.2014р. він передав сину ОСОБА_5 25 тис. дол. США для купівлі земельної ділянки, та в подальшому для розробки проекту будинку і початку будівництва, про що його син написав відповідну розписку.

Невдовзі син повідомив йому, що знайшов підходящу земельну ділянку у с.Солонка Пустомитівського району, та після з`ясування у сина необхідної інформації, він вирішив її придбати. При тому всі питання підготовки до купівлі земельної ділянки і оформлення документів вирішував він особисто, а син ОСОБА_5 згідно його розпоряджень, їх виконував та узгоджував з продавцем.

У зв`язку з його відсутністю, його невістка - відповідач по справі ОСОБА_2 , при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу від 30.04.2014 р. була тільки присутня та формально зазначена покупцем. Однак фактично вона не була покупцем земельної ділянки, так як оплату за нею не здійснювала та дій, спрямованих на укладення і виконання умов договору не вчиняла, з продавцем не була знайома і не вела з ним переговорів щодо купівлі-продажу.

Кошти, які він оплатив за купівлю земельної ділянки, його син ОСОБА_5 передав за його дорученням у готівковій формі продавцю ОСОБА_4 , який будь-яких перемовин з ОСОБА_2 щодо купівлі-продажу земельної ділянки не здійснював.

Всі обов`язки покупця за договором від 30.04.2014р. були виконані виключно ним через свого сина, тому саме він є покупцем спірної земельної ділянки.

В той період він періодично перебував у далекому плаванні, всі розмови між ним та його сином велись по телефону, відносини між ними були побудовані на довірі, тому у нього не було сумнівів щодо виникнення в майбутньому з боку його невістки ОСОБА_2 відмови стосовно переоформлення земельної ділянки та заперечення, що він є дійсним покупцем.

На даний час ОСОБА_2 заперечує, що саме він купив спірну земельну ділянку та відмовляється таку переоформити на його ім`я, у зв`язку з чим змушений звертатися до суду.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 червня 2020 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30.04.2014р., посвідчений приватним нотаріусом Кам`янко-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Щур Т.В., реєстровий номер 940, в частині зазначення покупцем за даним договором ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Визнано ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , покупцем за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30.04.2014р., посвідчений приватним нотаріусом Кам`янко-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Щур Т.В., реєстровий номер 940.

Визнано за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,0836 га, кадастровий номер :09:000:0180, для ведення садівництва, розташовану у с.Солонка Пустомитівського району Львівської області, реєстровий номер об`єкту нерухомості 36, придбану за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30.04.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Кам`янко-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Щур Т.В., реєстровий номер 940.

Стягнуто з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати у розмірі 2346,80 грн.( дві тисячі триста сорок шість гривень 80 копійок).

Вказане рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2 .

З рішенням суду не погоджується, вважає, що оскаржуване рішення винесено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, що потягло за собою однобічне та поверхневе з`ясування обставин справи, без повного їх дослідження та належної оцінки, а висновки суду про задоволення позову є упередженими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що кошти на придбання земельної ділянки були надані нею спільно з сином позивача, з яким вона перебувала на той час у шлюбі, та приймала активну участь у виборі земельної ділянки.

Стверджує, що під час укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки був присутній син позивача ОСОБА_5 , однак стороною договору зазначена ОСОБА_2 , і даний факт свідчить , що саме вона брала безпосередню участь у купівлі спірної ділянки.

Вважає, що твердження позивача про те, що всі розмови між ним та його сином про купівлю земельної ділянки велись по телефону, нічим не підтверджені. Натомість, ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 обговорювали купівлю земельної ділянки та придбали її за спільні кошти.

Окрім того, вказує, що позивачем було пропущено строк позовної давності.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Сотник О.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_1 на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання частково недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки в частині покупця та переведення права покупця на позивача, а також про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку як сторони у договорі , є доведеними, оскільки ОСОБА_2 виступила фіктивним покупцем по договору у зв`язку з тим, що позивач був відсутній за місцем вчинення правочину з поважних причин.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що з листопада 2009 року ОСОБА_7 являвся власником земельної ділянки площею 0,0836 га, кадастровий номер :09:000:0180, розташованої на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району, СТ «Салют», яку він продав ОСОБА_4 за договором від 16.02.2012р., що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №554721( а.с.6).

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 30.04.2014р. між ОСОБА_4 (за договором продавець) та ОСОБА_2 (за договором покупець), продавець передав у власність покупця належну йому земельну ділянку площею 0,0836 га, кадастровий номер :09:000:0180, розташовану на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району, СТ «Салют», за ціною 81 000,00 грн., які будуть виплачені покупцем продавцю на час підписання цього договору. Договір посвідчений приватним нотаріусом Щур Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №940 ( а.с.7-8).

Згідно копії Послужної книжки моряка № НОМЕР_3 , ОСОБА_3 в період з жовтня 2006р. по червень 2017 року неодноразово працевлаштовувався на різні морські судна на посаду старшого механіка . В тому числі, в період з 27.04.2013р. по 21.08.2013р. працював на теплоході «Володимир Петренко», район плавання: Чорне та Середземне моря, Індійський і Тихий океани; з 09.06.2014р. по 01.12.2014р. - на судні «MCP Villach».Лімасол, район плавання- Індійський океан ( а.с. 9-17, 193-199).

У відповідності з Трудовими контрактами від 14.06.2012р. та від 26.04.2013р., укладеними між компаніями «Ен Діп сі Шиппінг енд Меннінг Сервісес ПВТ ЛТД» і «Си Траффик Шиппинг Ко» та ОСОБА_3 , останній був найнятий на роботу в дані компанії на посаду старшого механіка з місячною оплатою у розмірі, відповідно 8 тис. та 6 тис. дол.США( а.с.20,22).

Згідно наданих позивачем банківських квитанцій, за період з 10.08.2012р. по 26.09.2013р. його дружиною ОСОБА_8 були зняті з особових рахунків в банках м.Євпаторія готівкові кошти в загальній сумі біля 50 тис. дол.США (а.с.21,23).

Зі змісту нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_4 від 25.03.2019р., адресованої суду, вбачається, що фактичним покупцем земельної ділянки площею 0,0836 га являється ОСОБА_3 . З пропозицією купити у нього дану земельну ділянку звертався ОСОБА_5 , який йому повідомив, що така купляється для його батька ОСОБА_3 та за його кошти, однак з причин відсутності батька, земельна ділянка буде оформлятися на ОСОБА_2 , яка зазначена в договорі купівлі-продажу покупцем, та яка лише формально була присутня при посвідченні договору, так як жодних перемовин та розрахунків з ним не проводила ( а.с.18).

Згідно розписки від 25 лютого 2014 року, ОСОБА_5 отримав від свого батька ОСОБА_3 25 000 дол.США для купівлі земельної ділянки, та в подальшому для оформлення всіх дозвільних документів на будівництво, проекту будинку та на початок будівель них робіт ( а.с.19).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.ст.215, 216 ЦК України, вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним в цілому чи в окремих його частинах та про застосування наслідків його недійсності, а також вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлено як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

У відповідності до вимог ст..76-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зокрема зазначав, що під час укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки та після він періодично перебував у далекому плаванні у зв`язку з чим покупцем по спірному договору формально було зазначено ОСОБА_2 . Проте, в матеріалах справи відсутні докази, що саме станом на квітень 2014 року ОСОБА_3 перебував за межами України.

Відповідно до п.3.6 оскаржуваного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 квітня 2014 року, покупець ( ОСОБА_2 ) стверджує, що на момент укладення цього договору перебуває у шлюбі з гр. ОСОБА_5 , який надав свою згоду на купівлю земельної ділянки, справжність підпису на якій засвідчено 30.04.2014 року Щур Т.В. , приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області, за реєстровим №939. Ця земельна ділянка набувається ними як спільна сумісна власність.

Відповідно до п.4.4. договору купівлі-продажу від 30 квітня 2014 року, сторони свідчать, що:

у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу земельної ділянки;

будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені в цьому договорі, не мають правового значення;

укладення договору відповідає їх інтересам;

волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі;

умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості.

ОСОБА_5 (син позивача) був присутнім при укладенні вказаного договору, ознайомлений з його змістом та надав згоду на укладення такого своєю дружиною ОСОБА_2 .

З огляду на п.4.4. вказаного договору, відповідно до якого попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені в договорі, не мають правового значення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково взято до уваги розписку ОСОБА_5 про отримання коштів від ОСОБА_3 як на підставу визнання його покупцем за договором.

Окрім цього, з розписки вбачається, що ОСОБА_5 отримав у ОСОБА_3 25000 доларів США для придбання земельної ділянки, проте спірну земельну ділянку було придбано за 81000 грн.

Зі змісту ч.1 ст.. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також вказує, що неодноразово наголошувала в суді першої інстанції про сплив позовної давності.

Суд першої інстанції не врахував, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності, не встановив початок його перебігу в зв`язку з чим передчасно постановив рішення про задоволення позову, оскільки пропуск строку позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Оскаржуваний договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено 30 квітня 2014 року а позивач звернувся до суду з позовом лише в травні 2019 року, тобто, поза межами загального строку позовної давності.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що протягом п`яти років йому не було відомо, що стороною договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки є ОСОБА_2 , навпаки як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_3 був обізнаний про вказані обставини.

Згідно ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стала відомо (могло стати) про порушення права, покладається на позивача. (Постанова Верховного Суду України від 29.10.2014р. №6-152цс14).

В той же час колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України вбачається, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Колегією суддів не встановлено порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Тому і немає підстав застосовувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову по суті позовних вимог.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.13 ст. 142 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на зазначене, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати в розмірі 3520 грн. 20 коп коп. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 червня 2020 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Щур Тарас Васильович та ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі продажу в його частині, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3520 грн 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 січня 2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.