Справа № 465/7978/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Масендич В.В.
Провадження № 22-ц/811/3550/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року м.Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянув апеляційну скаргу ПАТ «Львівобленерго» в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін

на рішення Франківського районного суду міста Львова від 14 березня 2016 року у складі судді Масендич В.В.

у справі за позовом ПАТ Львівобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Львівобленерго» про визнання безпідставними нарахування заборгованості та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні первісного позову ПАТ Львівобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу та зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Львівобленерго» про визнання безпідставними нарахування заборгованості та зобов`язання до вчинення дій відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ «Львівобленерго».

Вважає його в частині відмови у задоволенні первісного позову незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

У апеляційній скарзі зазначає, що заборгованість відповідача в розмірі 1406,50 грн. була виявлена арбітражним керуючим при здійсненні останнім своїх повноважень у ліквідаційній процедурі ДЖКП ДК «ЛОРТА» та включена до складу дебіторської заборгованості банкрута, що зазначено в ухвалі господарського суду від 09.07.2014 року у справі № 5015/5411/12. Однак, судом не враховано відповідних обставин при ухваленні оскаржуваного рішення та не надано їм оцінки, чим порушено вимоги ЦПК України щодо повноти та всебічності з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Також суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню, оскільки наявність боргу ОСОБА_1 та його розмір встановлені судовим рішенням у господарській справі, що призвело до помилкових висновків і неправильного вирішення справи в цілому. Вважає, що судом при вирішенні відповідного спору неправильно застосовано строк позовної давності.

Просить рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. У решті рішення суду залишити без змін.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 12.03.2020 року, є дата складення повного судового рішення 17.03.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Львівобленерго» про визнання безпідставними нарахування заборгованості та зобов`язання до вчинення дій не оскаржується, тому апеляційним судом у відповідності ч.1 ст.367 ЦПК України не переглядається.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. При цьому неповідомлення по зміну кредитора тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов`язання не новому, а колишньому кредитору.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 1340 від 06.05.2015 року, виданої ЛКП «Сокільницьке», ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно ухвали Господарського суду Львівської області від 09.07.2014 року у справі №5015/5411/12 Державне житлово-комунальне підприємство Державного концерну «ЛОРТА» ліквідоване. Згідно договору № 2 про відступлення прав вимоги від 18.06.2014 року первісним кредитором ДЖКП ДК «ЛОРТА» передано новому кредитору ПАТ «Львівобленерго» право вимоги щодо стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги фізичним особам.

Як встановлено матеріалами справи , а саме довідкою №139, виданою ДЖКП ДК «ЛОРТА», встановлено, що станом на 14.04.2014 року борг перед ДЖКП ДК «ЛОРТА» з оплати за житлово-комунальні послуги становить 1406,50 грн., проте боржником вказана ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1

22.06.2015 року Франківським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Львівобленерго» суми заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 1406 грн. 50 коп., витрати на оплату судового збору в сумі 121 грн. 80 коп.

16.07.2016 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про скасування судового наказу, оскільки такий є незаконним, у зв`язку з чим ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10.09.2015 року судовий наказ від 22.06.2015 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Львівобленерго» було скасовано.

09.12.2015 року ПАТ «Львівобленерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка станом на лютий 2014 року становила 1406,50 грн.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що у ОСОБА_1 відсутня заборгованість за житлово-комунальні послуги з січня 2011 року по квітень 2015 року, що підтверджується відповідними квитанціями про сплату за надані послуги (а.с. 39-50). За вказаний період претензій до ОСОБА_1 з боку первісного кредитора ДЖКП ДК «ЛОРТА» не було, а позивачем ПАТ «Львівобленерго» не зазначено періоду, за який виникла заборгованість у розмірі 1406,50 грн, що підлягає стягненню з ОСОБА_1

15.02.2016 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про застосування позовної давності. Відмовляючи у позові ПАТ «Львівобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу районний суд прийшов до висновку, що позивачем за первісним позовом ПАТ «Львівобленерго» пропущено строк позовної давності, та крім цього не зазначено періоду за який виникла заборгованість, однак колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду.

Оскільки районним судом не досліджено питання належного встановлення кола осіб, які повинні приймати участь у розгляді справи, ураховуючи, що відповідно до довідки ЛКП «Сокільницьке» № 1340 від 05.05.2015 року ОСОБА_1 є одним із співвласників квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , 32/134/

Як встановлено апеляційним судом, відповідно до поданого свідоцтва про право власності від 12.10.2000р. квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної, спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.183)

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України у вказаній редакції).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Втім судом першої інстанції, в порушення статей 51, 189 ЦПК України (не вирішено питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи, а апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Втім судом першої інстанції, в порушення статей 33, 130 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) не вирішено питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи, а апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки.

Як встановлено судом, що інший співвласник квартири ОСОБА_3 районним судом не залучений як відповідач.

Судом встановлено, що відповідно до пояснення позивача-апелянта наданого на вимогу апеляційного суду щодо витребування розрахунку заборгованості зазначено, що жодними іншими документами окрім тих, що знаходяться в справі щодо заборгованості надати суду не можливо за їх відсутності(а.с.184).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Встановивши, що особи, прав та інтересів яких стосується вказаний позов не є залучена як відповідач за пред`явленим позовом, тобто з`ясувавши, що позов пред`явлено не до усіх належних відповідачів, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позової давності.

У зв`язку із цим, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні вимог, проте з підстав, вказаних у цій постанові.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ «Львівобленерго» задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 14 березня 2016 року скасувати в частині позовних вимог ПАТ Львівобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу та постановити нове судове рішення яким відмовити у позові ПАТ Львівобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 17.03.2020

Головуючий

Судді