Провадження № 2/752/1121/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.09.2020 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Медведєвої К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» треті особи без самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-комунальна фірма «ГРАНІТ», ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

в жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила:

- скасувати рішення та запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, які були здійснені КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно» на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2011 року у справі № 22-791/2011, відповідно до якого визнано право власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме - гаражу, машиномісця АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення та запис про державну реєстрацію права на нерухоме майно, які були здійснені КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.09.2011 року зареєстрованого в реєстрі за № 1946, а саме - гаражу, машиномісця АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О.;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01.09.2011 року, серія та номер 3205, а саме - гаражу, машиномісця АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О. за реєстровим номером 1946.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про те, що 30.04.2009 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - гараж, машиномісце № НОМЕР_1 у підземному автопаркінгу у будинку АДРЕСА_2 . 05.05.2009 року проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» на нерухоме майно - гараж, машиномісце АДРЕСА_1 .

20.10.2014 року між ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - гаражу, машиномісця АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим номером 3120, та проведено державну реєстрацію права власності 20.10.2014 року.

В подальшому, 31.03.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкрібляк Г.П. за реєстровим номером 235, ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно - гараж, машиномісце АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5

16.07.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - гаражу, машиномісця АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. за реєстровим номером 236.

В подальшому позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2011 року за ОСОБА_3 визнано право власності на спірне нерухоме майно - гараж, машиномісце АДРЕСА_1 .

01.09.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - гаражу, машиномісця АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О. за реєстровим номером 1946.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.02.2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.11.2013 року, встановлено неправомірність здійснення 05.05.2009 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна» реєстрації за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно - гаражу, машиномісця АДРЕСА_1 .

За вказаних обставин, на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України ОСОБА_1 просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - гаражу, машиномісця АДРЕСА_1 , укладений 01.09.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О. за реєстровим номером 1946.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Новака А.В. від 29.10.2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

25.01.2019 року цивільну справу в порядку повторного автоматизованого розподілу справи між суддями передано в провадження судді Колдіної О.О.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Колдіної О.О. цивільну справу прийнято до провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

21.03.2019 року від представника відповідача Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшов до суду відзив на позов, в якому представник відповідача просив розглянути справу відповідно до вимог закону, оскільки Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) жодним чином не було порушено прав позивача.

04.04.2019 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Паншина Д.Д. до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, з огляду на те, що відсутні правові підстави, передбачені ст. 203 ЦК України, для визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - гаражу, машиномісця АДРЕСА_1 , укладеного 01.09.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а законність набуття ОСОБА_3 права власності на спірне нерухоме майно встановлена рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2011 року, яке не було скасовано та є чинним.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено у судове засідання для розгляду по суті.

Представником позивача подана заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника.

Від відповідача - Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника Департаменту.

Представник відповідача - ОСОБА_2 , в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, в зв`язку з відсутністю визначених законом підстав для визнання договору недійсним.

Відповідачі - ОСОБА_3 , КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації», треті особи без самостійних вимог: ТОВ «Будівельно-комунальна фірма «ГРАНІТ», ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 30.04.2009 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення № 669-С/НП від 29.04.2009 року, ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «ГРАНІТ» видано свідоцтво про право власності на майно - машиномісце № НОМЕР_1 , площею 17,00 кв.м., яке розташоване в підземній автостоянці по АДРЕСА_2 (а.с. 11).

05.05.2009 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна» проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «ГРАНІТ» на нерухоме майно - машиномісце № 10, площею 17,00 кв.м., яке розташоване в підземній автостоянці по АДРЕСА_2 (а.с. 12).

При зверненні до суду позивач посилається на укладення 20.10.2014 року між ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу нерухомого майна - гаражу, машиномісця АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим номером 3120, та проведення державної реєстрації права власності 20.10.2014 року. Однак, доказів на підтвердження вказаних обставин, в розпорядження суду не надано та матеріали цивільної справи таких доказів не містять.

31.03.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкрібляк К.П. за реєстровим номером 235 на ім?я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 на спірне нерухоме майно - машиномісце № НОМЕР_1 , площею 17,00 кв.м., яке розташоване в підземній автостоянці по АДРЕСА_2 (а.с. 31).

31.03.2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкрібляк К.П. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на нерухоме майно - машиномісце АДРЕСА_3 (а.с. 32).

16.02.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - машиномісця АДРЕСА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. за реєстровим номером 236 (34-36).

16.02.2017 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - машиномісце № НОМЕР_1 , площею 17,00 кв.м., яке розташоване в підземній автостоянці по АДРЕСА_2 (а.с. 38).

Також, суд звертає увагу на те, що матеріали цивільної справи не містять копії рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2011 року, яким за ОСОБА_3 визнано право власності на спірне нерухоме майно - гараж, машиномісце АДРЕСА_1 , як і письмових доказів проведення державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_3 , на що позивач посилається у позовній заяві.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 01.09.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - машиномісця АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О. за реєстровим номером 1946 (а.с. 27-29).

19.09.2011 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно - машиномісця АДРЕСА_1 (а.с. 33).

Також, з матеріалів цивільної справи вбачається, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.02.2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.11.2013 року, постановленими у справі № 2а-14648/12/2670 за позовом ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна», третя особа - ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, адміністративний позов задоволено частково (а.с. 13-17).

Визнано дії працівників КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна» щодо реєстрації права власності на машиномісце № НОМЕР_1 , площею 17,00 кв.м., яке розташоване в підземній автостоянці по АДРЕСА_2 , зареєстроване 05.05.2009 року в реєстровій книзі № 374 за реєстровим номером 61314 за ОСОБА_3 , незаконними.

Разом з тим, вказаним судовим рішенням відмолено у задоволенні позовних вимог в частині скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 на машиномісце № НОМЕР_1 , площею 17,00 кв.м., яке розташоване в підземній автостоянці по АДРЕСА_2 .

Звертаючись до змісту вказаного вище судового рішення, судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2011 року у справі № 22-791/2011, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30.11.2011 року, визнано право власності за ОСОБА_3 на машиномісце № НОМЕР_1 , площею 17,00 кв.м., яке розташоване в підземній автостоянці по АДРЕСА_2 .

Також судом встановлено, що КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна» здійснено подвійну реєстрацію права власності на спірний об?єкт нерухомого майна - машиномісце АДРЕСА_3 .

Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Поняття договору купівлі-продажу розкрите в ст. 224 Цивільного кодексу України. За цим договором, продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю юридичною природою договір купівлі-продажу є двосторонньою угодою, оскільки при її укладанні та здійсненні виявляється воля двох сторін, які беруть у ній участь.

За приписом ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Підставою недійсності правочину згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбачених законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною.

За приписами ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що укладений 01.09.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна, слід визнати недійсним, оскільки власником спірного майна було ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «ГРАНІТ», а у ОСОБА_3 не виникло права власності на спірне нерухоме майно, спираючись як на доказ, на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.02.2013 року.

Однак, суд вважає такі твердження позивача хибними, з огляду на наступне.

Суд зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.02.2013 року встановлено лише ту обставину, що КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна» здійснено подвійну реєстрацію права власності на спірний об?єкт нерухомого майна - машиномісце АДРЕСА_3 , а саме: 05.05.2009 року - за ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «ГРАНІТ», та в подальшому за ОСОБА_3 .

При цьому, рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на спірний об?єкт нерухомого майна ніким не скасовано, як і не скасовано підставу виникнення у ОСОБА_3 права власності на спірний об?єкт нерухомого майна - рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2011 року.

Відтак, станом на 01.09.2011 року, тобто на час вчинення оспорюваного правочину, спірний об?єкт нерухомого майна - машиномісце АДРЕСА_3 , був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 .

Доказів, які б спростовували вказані обставини, в розпорядження суду позивачем надано не було.

Відтак, суд надходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 203 ЦК України, для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, укладеного 01.09.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . В розпорядження суду належних, допустимих та достатніх доказів на обґрунтування існування вказаних у позові обставин, позивачем в розпорядження суду не надано та матеріали цивільної справи таких доказів не містять.

В частині позовних вимог про скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, які були здійснені КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме» на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2011 року у справі № 22-791/2011, відповідно до якого визнано право власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме - гаражу, машиномісця АДРЕСА_1 ; а також рішення та запису про державну реєстрацію права на нерухоме майно, які були здійснені КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.09.2011 року зареєстрованого в реєстрі за № 1946, а саме - гаражу, машиномісця АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» запис про скасування державної реєстрації прав здійснюється у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію.

Відтак, враховуючи, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2011 року є чинним та не скасованим, у суду відсутні правові та законні підстави для скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, які були здійснені КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме» на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2011 року у справі № 22-791/2011, відповідно до якого визнано право власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме - гаражу, машиномісця АДРЕСА_1 .

Крім того, оскільки суд не знайшов передбачених законом підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.09.2011 року зареєстрованого в реєстрі за № 1946, а саме машиномісця АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О., відтак відсутні підстави ді для скасування рішення та запису про державну реєстрацію права на нерухоме майно, які були здійснені КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме» на підставі вказаного вище договору.

За встановлених обставин, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.. 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачами.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації», треті особи без самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-комунальна фірма «ГРАНІТ», ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя