Ухвала

16 березня 2020 року

м. Київ

справа № 367/550/15-ц

провадження № 61-3444ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жабен Марина Миколаївна, на постанову Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року від 26 вересня 2019 року, ухвалу Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що у період з 07 червня 2006 року

по 24 січня 2012 року ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

У період перебування у шлюбі у січні 2007 року придбано автомобіль марки Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_1 , який придбано

у кредит на ім`я відповідача.

Посилаючись на те, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо поділу майна, ОСОБА_2 , з урахуванням заяви про збільшення ціни позову, просила суд поділити спільне сумісне майно подружжя - автомобіль марки Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_1 , шляхом стягнення компенсації з ОСОБА_1 на її користь у розмірі 98 467,41 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області віл 22 січня 2019 року (у складі судді Саранюк Л. П.) позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію половини вартості автомобіля марки Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 66 165 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції,

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оскаржили його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року

(у складі колегії суддів: Іванченка М. М., Желепи О. В., Рубан С. М.) рішення Ірпінського міського суду Київської області віл 22 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 40,03 % автомобіля марки Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 96 971,71 грн.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду

від 26 вересня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року (у складі колегії суддів: Іванченка М. М., Желепи О. В., Рубан С. М.) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року відмовлено.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про виправлення арифметичних помилок у постанові Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року (у складі колегії суддів: Іванченка М. М., Желепи О. В., Рубан С. М.) заяву

ОСОБА_1 про виправлення описки в постанові Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року залишено без задоволення.

01 листопада 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду

від 26 вересня 2019 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року (у складі судді Карпенко С. О.) у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у вищевказані справі відмовлено на підставі статей 19, 389, 394 ЦПК України (у редакції чинній на час звернення з касаційною скаргою).

24 лютого 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жабен М. М., на постанову Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Також у касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жабен М. М., на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 жовтня

2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року просить скасувати ухвали апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, зокрема, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Предметом позову у цій даній справі є поділ майна подружжя, тобто ціна позову становить 98 467,41 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Як вбачається з резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При цьому, Верховний Суд дослідив та взяв до уваги ціну та предмет позову у справі, складність справи, а також її значення для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії, та дійшов висновку, що винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження у малозначній справі, не встановлено.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 274, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Жабен Марина Миколаївна, на постанову Київського апеляційного суду від 25 жовтня

2019 року від 26 вересня 2019 року, ухвалу Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду

від 29 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

А. І. Грушицький

В. В. Сердюк