Справа № 153/389/19
Провадження № 22-ц/801/896/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 рокуСправа № 153/389/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Вінницький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Вінницький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби автомобільних доріг у Вінницькій області, про відшкодування майнової та моральної шкоди,

Рішення ухвалила суддя Гаврилюк Т. В.

Рішення ухвалено о 16.21 год. в м. Ямполі Вінницької області

Повний текст рішення складено 14 лютого 2020 року,

Встановив:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги Україна», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби автомобільних доріг у Вінницькій області, про відшкодування майнової та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 липня 2017 року близько 17 год 30 хв, керуючи належним йому на праві власності автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі Т-02-02, рухаючись з села Довжок Ямпільського району Вінницької області у місто Ямпіль Вінницької області зі швидкістю біля 50 км/год, випадково наїхав на яму на проїзній частині дороги, у результаті чого його автомобіль зазнав пошкоджень, а саме: пошкоджено передню ліву та задню ліву шини, передній лівий і задній лівий диски. На місце події він викликав працівників поліції, які зафіксували факт ДТП, склали акт обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги Т-02-02, схему місця ДТП та було зроблено фотознімки з місця ДТП.

Згідно висновку експертного дослідження № 21 від 25 липня 2017 року розмір матеріального збитку, завданого йому у зв`язку з пошкодженням автомобіля, складає 74 299,08 грн.

Постановою Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 липня 2017 року у справі № 153/792/17 визнано винним начальника Ямпільського ДРП ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, оскільки він порушив правила, норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автодороги Т-02-02, а саме: глибина окремих вибоїн перевищує 6 см, що призвело до ДТП та пошкодження транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 3.1.1. ДСТУ 3587-97, п. 3 ст. 12 Закону України «Про дорожній рух», п. 4, 11 Єдиних правил ремонту та утримання доріг.

Згідно листа Ямпільського ДРП філії «Томашпільський райавтодор» від 01 вересня 2017 року № 9 автодорога Т-02-02 перебуває на балансі Служби автомобільних доріг у Вінницькій області.

Згідно припису Служби автомобільних доріг у Вінницькій області № 7/27 від 31 травня 2017 року на автомобільній дорозі Т-02-02 виявлено ямковість на дорозі та зобов`язано усунути ці недоліки.

Відповідно до акта про порушення строків та неякісне виконання робіт від 26 червня 2017 року № 1, складеного та затвердженого посадовими особами Служби автомобільних доріг у Вінницькій області, встановлено невиконання завдань по ліквідації ямковості згідно припису № 7/27 від 31 травня 2017 року та за порушення строків ліквідації недоліків було вирішено накласти штраф 5000 грн.

Відповідно до положень Закону України «Про автомобільні дороги» у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків, внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки мають бути відшкодовані власниками доріг або уповноваженими ними органами.

Таким уповноваженим органом державного органу, що здійснює державне управління у сфері дорожнього господарства, а також реалізацію єдиної транспортної політики у дорожньо-транспортному комплексі у даному випадку є відповідач ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги Україна», із яким 24 березня 2017 року Службою автомобільних доріг у Вінницькій області укладено договір № 01/17-ЕП з експлуатаційного утримання та поточного ремонту автомобільних доріг загального користування у Вінницькій області.

У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача ДП «Вінницький облавтодор» на його користь завдану йому у зв`язку з пошкодженням автомобіля майнову шкоду в розмірі 74 299,08 грн., а також - моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., яка полягає у його душевних переживаннях, пов`язаних із пошкодженням автомобіля; він змушений був змінити свій звичний спосіб життя, свої життєві плани, враховуючи те, що він проживає у сільській місцевості та характер його роботи потребує щоденного використання власного автомобіля, а внаслідок ДТП він не міг протягом тривалого часу користуватись автомобілем, був вимушений ремонтувати його, а також вимушений звернутися за правовою допомогою до адвоката та з позовом до суду, оскільки відповідач добровільно відмовляється відшкодувати йому завдані збитки.

Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати по оплаті експертного дослідження у розмірі 562,80 грн. та сплачений ним судовий збір.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в сумі 74 299,08 грн., завдану моральну (немайнову) шкоду у сумі 2000 грн., понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2689,40 грн. та судові витрати за проведення експертного дослідження у сумі 562,80 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» просить рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зазначив, що оскаржуване рішення ухвалено з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» є неналежним відповідачем у цій справі; що суд першої інстанції безпідставно не врахував рецензування висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 21 від 25 липня 2017 року, який підтверджує те, що такий висновок є необґрунтованим, а також безпідставно не врахував висновок судової автотехнічної експертизи № 180/18-21 від 14 листопада 2018 року, яким встановлено, що причиною ДТП стало недотримання позивачем приписів Правил дорожнього руху України.

Третя особа Служба автомобільних доріг у Вінницькій області подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що саме ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» несе майнову відповідальність за належне утримання дороги, а тому воно є належним відповідачем у цій справі, проте суд першої інстанції безпідставно не врахував рецензування висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 21 від 25 липня 2017 року та висновок судової автотехнічної експертизи № 180/18-21 від 14 листопада 2018 року, з яких чітко вбачається, що винуватцем ДТП є позивач ОСОБА_1 , у зв`язку з цим вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Volkswagen Passat», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (том 1 а. с. 5).

Із акту обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги/вулиці вбачається, що 03 липня 2017 року о 17 год 30 хв на автодорозі Т-02-02 (Могилів-Подільський - Ямпіль - Умань) ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , наїхав на яму та пошкодив автомобіль. За змістом цього акту виявлено недоліки в утриманні дороги, які необхідно усунути для забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, усунути ямковість, та встановлено, що причиною ДТП є ямковість на вказаній ділянці дороги (том 1 а. с. 8).

Із схеми місця ДТП, яка сталася 03 липня 2017 року о 17 год 30 хв на автодорозі Т-02-02, 62 км слідує, що в результаті ДТП - наїзд на перешкоду (ямковість), автомобіль «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 отримав пошкодження: переднє ліве колесо, заднє ліве колесо, переднє праве колесо (том 1 а. с. 9).

Згідно висновку експертного дослідження від 25 липня 2017 року № 21 розмір матеріального збитку, завданий власнику автомобіля марки«Volkswagen Passat», д. н. з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження, з ПДВ складає 74 299,08 грн. (том 1 а. с. 14-26).

Із копії дефектної відомості Вінницького НДЕКЦ вбачається, що автомобіль «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , мав такі пошкодження: диск лівий передній; автогума ліва передня; диск лівий задній; автогума ліва задня; бампер передній нижня частина; захист нижній лівий днище; підкрилок лівий передній; захист днища середня частина; днище задня ліва частина; стійка амортизаційна ліва; передня стійка; амортизаційна ліва задня; автогума права передня (том 1 а. с. 27-33).

Постановою Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 липня 2017 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, а саме в тому, що він, будучи посадовою особою - начальником Ямпільського ДРП, порушив правила, норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автодороги Т-02-02, а саме: глибина окремих вибоїн перевищує 6 см, що призвело до ДТП та пошкодження транспортного засобу, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (том 1 а. с. 6).

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином судом установлено, що внаслідок незадовільного експлуатаційного утримання автомобільної дороги Т-02-02 позивачеві було завдано майнову шкоду в розмірі 74 299,08 грн., що полягає у пошкодженні внаслідок ДТП належного позивачу транспортного засобу, а також моральну шкоду, яка полягає в тому, що у зв`язку з пошкодженням автомобіля позивач зазнав душевних страждань, був змушений змінити свій звичний спосіб життя, свої життєві плани, враховуючи те, що він проживає у сільській місцевості та характер його роботи потребує щоденного використання власного автомобіля, а внаслідок ДТП він не міг протягом тривалого часу користуватись автомобілем, був вимушений ремонтувати його.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 14, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Згідно з ч. 1 ст. 24 цього Закону власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи, несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Статтею 10 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що органами, що здійснюють управління автомобільними дорогами загального користування, є: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення; Рада Міністрів Автономної Республіки Крим, обласні та Севастопольська міська державні адміністрації.

По справі встановлено, що управління автомобільними дорогами загального користування у Вінницькій області здійснює Служба автомобільних доріг у Вінницькій області. Згідно повідомлення Ямпільського ДРП філії «Томашпільський райавтодор» від 01 вересня 2017 року № 9 автодорога Т-02-02 перебуває на балансі Служби автомобільних доріг у Вінницькій області (том 1 а. с. 7).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, зокрема: компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх ускладнення, а разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про автомобільні дороги» орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає, зокрема: за стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування; якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування; відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом.

Відповідно до пункту 2 Єдиних правил ремонту та утримання автомобільних доріг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198, ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору.

За змістом пункту 5 Єдиних правил власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища.

Згідно з пунктом 11 Єдиних правил власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані, зокрема: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; відшкодувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Судом встановлено, що 24 березня 2017 року між Службою автомобільних доріг у Вінницькій області та ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» було укладено договір № 01/17-ЕП з експлуатаційного утримання та поточного ремонту автомобільних доріг загального користування у Вінницькій області, відповідно до якого ДП «Вінницький облавтодор» (виконавець) зобов`язалось у порядку та на умовах, визначених цим договором, своїми силами і засобами на власний ризик надати послуги з експлуатаційного утримання та поточного ремонту автомобільних доріг загального користування у Вінницькій області (том 1 а. с. 34-40).

Термін надання послуг за цим договором - з 24 березня 2017 року до 31 грудня 2017 року (пункт 5.1. договору).

Пунктом 1.6. цього договору передбачено, що на період дії договору та протягом гарантійного періоду, виконавець (ДП «Вінницький облавтодор») відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та норм Глави 82 Цивільного кодексу України, в повній мірі відповідає за належне утримання доріг, забезпечення умов безпеки руху і несе повну безумовну майнову та іншу юридичну відповідальність в частині відшкодування майнової (матеріальної) і нематеріальної (в т. ч. моральної) шкоди та компенсації витрат власникам транспортних засобів, іншим учасникам дорожнього руху, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася з причини незадовільного експлуатаційного утримання, допущеного з вини виконавця, а також забезпечує повне майнове відшкодування у разі заподіяння збитків користувачами доріг, та/або в процесі використання смуги відводу юридичними чи фізичними особами на мережі автомобільних доріг, якщо такі збитки завдані з вини виконавця.

Передбачена відповідальність виконавця настає виключно під час надання послуг (виконання робіт) та протягом гарантійного терміну при наявності відповідних плану-завдань та/або акту дефектів замовника.

Згідно пункту 6.3. договору виконавець, зокрема, зобов`язаний: виконувати послуги в порядку встановленому договором згідно з діючими нормативними документами, забезпечувати безперервний безпечний рух транспорту, цілісність доріг та споруд на них в межах фінансування; якісно та своєчасно виконати послуги з експлуатаційного утримання та поточного ремонту автомобільних доріг відповідно до вимог нормативних актів, визначених у п. 1.3. цього договору та інших актів, виконання яких є обов`язковим; у разі скоєння ДТП внаслідок неналежного виконання умов цього договору з вини виконавця він несе за це відповідальність та бере на себе зобов`язання з врегулювання спорів, пов`язаних з таким ДТП, розгляд справ у судових органах, відшкодування завданих збитків та інших витрат, пов`язаних із врегулюванням таких спорів.

Пунктом 7.1.9. договору передбачено, що виконавець несе відповідальність за незабезпечення безпеки дорожнього руху згідно діючих нормативів при виконанні послуг, якщо ці порушення виникли з вини виконавця та призвели до дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином відповідач ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» у даному випадку є уповноваженим органом державного органу, що здійснює державне управління у сфері дорожнього господарства, а також реалізацію єдиної транспортної політики у дорожньо-транспортному комплексі.

За наведених обставин саме ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» є належним відповідачем у цій справі, оскільки саме його бездіяльність, яка полягає у незабезпеченні належних умов дорожнього руху на переданій йому в управління ділянці дороги, є незаконною та призвела до заподіяння збитків позивачеві.

При цьому апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_2 , який на час вчинення ДТП за участю позивача працював на посаді начальника Ямпільського ДРП філії «Томашпільський райавтодор» та був особою відповідальною за утримання ділянки дороги, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода, порушив правила, норми і стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автодороги Т-02-02, а саме: глибина окремих вибоїн перевищує 6 см, що призвело до ДТП та пошкодження транспортного засобу належного позивачу, у зв`язку з чим ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення із відповідача ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» на користь позивача майнової шкоди в розмірі 74 299,08 грн., що завдана йому пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП, та моральної шкоди в сумі 2000 грн., розмір якої суд першої інстанції обґрунтовано визначив, виходячи із засад розумності та справедливості, врахувавши характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача та ступінь вини відповідача.

Доводи апеляційної скарги відповідача в тому, що належним відповідачем у цій справі є Служба автомобільних доріг у Вінницькій області, яка повинна нести відповідальність за завдану позивачу шкоду, спростовуються вищевикладеним та не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено, що відповідно до умов договору № 01/17-ЕП з експлуатаційного утримання та поточного ремонту автомобільних доріг загального користування у Вінницькій області, укладеного 24 березня 2017 року між Службою автомобільних доріг у Вінницькій області та ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», саме ДП «Вінницький облавтодор» несе відповідальність за належне утримання доріг, забезпечення умов безпеки руху; несе повну безумовну майнову та іншу юридичну відповідальність в частині відшкодування майнової (матеріальної) і нематеріальної (в т. ч. моральної) шкоди та компенсації витрат власникам транспортних засобів, іншим учасникам дорожнього руху, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася з причини незадовільного експлуатаційного утримання, допущеного з вини виконавця, а також несе відповідальність за незабезпечення безпеки дорожнього руху згідно діючих нормативів при виконанні послуг, якщо ці порушення виникли з вини виконавця та призвели до дорожньо-транспортної пригоди (пункти 1.6., 7.1.9.). Зазначеним спростовуються і доводи апеляційної скарги щодо безпідставності врахування судом першої інстанції постанови суду про притягнення ОСОБА_2 - начальника Ямпільського ДРП, до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 140 КУпАП, який є фізичною особою та за дії якого відповідач - юридична особа не може нести відповідальність.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності вимог до ДП «Вінницький облавтодор» на підставі господарського договору, оскільки відповідно до п. 1.4. договору № 01/17-ЕП від 24 березня 2017 року послуги виконуються виконавцем згідно щомісячних планів-завдань та актів дефектів затверджених замовником в межах видатків затвердженого помісячного розпису, а такі документи замовником не складались і на адресу генпідрядника не направлялись, також не заслуговують на увагу з огляду на те, що по справі встановлено, що 31 травня 2017 року, тобто до вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участю позивача, яка мала місце 03 липня 2017 року, Службою автомобільних доріг у Вінницькій області винесено припис № 7/27, адресований начальнику філії «Томашпільський райавтодор» Ямпільського ДРП ОСОБА_2, згідно якого при експлуатаційному утриманні автодороги Т-02-02 виявлено недоліки та зобов`язано у строк до 21.06. виявлені недоліки усунути, зокрема: провести ямковий ремонт та заміну дорожніх знаків (том 1 а. с. 41).

Згідно акта про порушення строків та неякісне виконання робіт від 26 червня 2017 року № 1, складеного провідним інженером відділу якості, технічного контролю та нових технологій Служби автомобільних доріг у Вінницькій області ОСОБА_4, при обстеженні автомобільної дороги Т-02-02 Могилів-Подільський - Ямпіль - Бершадь - Умань, яку обслуговує Ямпільський ДРП Томашпільський райавтодор, встановлено невиконання завдань з ліквідації ямковості згідно припису № 7/27 від 31 травня 2017 року та у відповідності до умов договору № 01-17 ЕП від 24 березня 2017 року (п. 7.1.1.) за порушення строків ліквідації недоліків накладено штраф в розмірі 5 000 грн. (том 1 а. с. 42).

Зазначеним також спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що начальнику Ямпільського ДРП ОСОБА_2 не видавалось жодних завдань щодо усунення ямковості на ділянці дороги, де сталася ДТП. Як свідчать матеріали справи припис № 7/27 від 31 травня 2017 року про усунення виявлених недоліків на автодорозі Т-02-02, зокрема, проведення ямкового ремонту, вручений 31 травня 2017 року ОСОБА_2 , про що свідчить його підпис у графі «Припис отримав» (том 1 а. с. 41).

Доводи апеляційної скарги в частині заперечення відповідачем висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 21 від 25 липня 2017 року, наданого позивачем на підтвердження розміру завданої йому майнової шкоди, також правильних висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на таке.

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями статті 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2). Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 3). Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8).

Письмовими доказами, відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України, є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

На підтвердження розміру завданої майнової шкоди позивач ОСОБА_1 разом із позовною заявою подав до суду письмовий доказ - висновок експертного дослідження № 21 від 25 липня 2017 року, яке було проведено за його замовленням судовим експертом Вінницького НДЕКЦ ОСОБА_3 (том 1 а. с. 14-26).

Заперечуючи проти позову та посилаючись про незаконність наданого позивачем висновку експертного дослідження № 21 від 25 липня 2017 року, відповідач ДП «Вінницький облавтодор» не надав суду інший висновок експерта, складений на його замовлення, та не заявив в суді першої інстанції клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою визначення розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП. Диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів, в тому числі призначення експертизи за ініціативою суду в даному випадку, тому вирішуючи питання про розмір майнової шкоди, завданої позивачу пошкодженням транспортного засобу, суд першої інстанції обґрунтовано врахував наданий позивачем письмовий доказ - висновок експертного дослідження № 21 від 25 липня 2017 року, враховуючи, що відповідач не надав іншого висновку експерта на спростування наданого позивачем висновку.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом рецензування висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 21 від 25 липня 2017 року також є безпідставними, враховуючи те, що такими ж обставинами відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову та суд першої інстанції надав таким доводам правильну юридичну оцінку, відобразивши результати такої оцінки у своєму рішенні.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого неврахування судом першої інстанції висновку судової автотехнічної експертизи № 180/18-21 від 14 листопада 2018 року, яку було призначено судом у цивільній справі № 153/1245/17 з аналогічним предметом спору за позовом тієї ж особи - ОСОБА_1 , із якого чітко вбачається, що винуватцем ДТП, що сталася 03 липня 2017 року, є сам позивач ОСОБА_1 , що свідчить про те, що вину відповідача у завданій позивачу шкоді жодними доказами не доведено.

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Відхиляючи заперечення відповідача проти позову в тому, що саме позивач винен у ДТП, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивача не було притягнуто до відповідальності за порушення правил дорожнього руху під час ДТП, яка сталася 03 липня 2017 року за його участю, під час якої позивач наїхав на яму, в результаті чого належний йому автомобіль зазнав пошкоджень, у зв`язку з чим доводи відповідача про вину позивача у цій ДТП є безпідставними. Натомість начальника Ямпільського ДРП ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 140 КУпАП, відповідно до якої відповідальність наступає за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, що спричинили створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив надану відповідачем копію висновку автотехнічної експертизи № 180/18-21 від 14 листопада 2018 року з тих підстав, що така копія не засвідчена належним чином, хоча суд першої інстанцій зобов`язаний був витребувати для огляду в судовому засіданні цивільну справу № 153/1245/17, в матеріалах якої міститься оригінал зазначеного висновку експерта є безпідставними з огляду на те, що відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною 1 статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з частиною другою цієї статті у клопотанні, зокрема, повинно бути зазначено вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідач в порушення вимог ч. 2 ст. 84 ЦПК України не зазначив у клопотанні вжиті ним заходи для отримання належним чином засвідченої копії висновку судової автотехнічної експертизи № 180/18-21 від 14 листопада 2018 року, а також - докази вжиття таких заходів та причини неможливості самостійного отримання такого доказу, зважаючи на те, що у цивільній справі № 153/1245/17, якою залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Вінницькій області та ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, він брав участь у статусі відповідача, а тому відповідно до статті 43 ЦПК України має право ознайомлюватись із матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень тощо. Відповідач не зазначив, що перешкоджало йому, як стороні у справі № 153/1245/17, в отриманні належним чином засвідченої копії висновку експертизи із матеріалів тієї цивільної справи.

З цих же підстав, враховуючи положення ч. 3 ст. 367 ЦПК України, згідно якої докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ДП «Вінницький облавтодор» про витребування судової справи для ознайомлення.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 74 299,08 грн. та моральної шкоди у розмірі 2000 грн. є законним та обґрунтованим. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення відповідача проти позову, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд першої інстанції належним чином обґрунтував свої процесуальні рішення, про що зазначив в оскаржуваному рішенні, врахувавши при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправильного визначення судом першої інстанції розміру судових витрат, які стягнуто з нього на користь позивача.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В порушення зазначених вимог процесуального закону суд першої інстанції, ухваливши рішення про часткове задоволення позову, стягнув із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору та за проведення експертного дослідження у повному обсязі, а не пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того судові витрати зі сплати судового збору стягнуто в розмірі 2689,40 грн., проте розмір сплаченого позивачем судового збору не відповідає встановленому Законом України «Про судовий збір» розміру, що підлягав до сплати при поданні ним позовної заяви.

Як свідчать матеріали справи позивач звернувся до суду із позовом майнового характеру: про стягнення майнової шкоди у розмірі 74 299,08 грн. та моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставку судового збору встановлено у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

За змістом частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (пункт 1); у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Враховуючи те, що ціна позову у цій справі становить 104 299,08 грн. (74 299,08 грн. + 30 000 грн.), за подання до суду позовної заяви до сплати підлягав судовий збір в розмірі 1042,99 грн. (1 відсоток ціни позову).

Позивач же на виконання ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 березня 2019 року про залишення позовної заяви без руху сплатив судовий збір в сумі 2689,40 грн. (том 1 а. с. 48), тобто в більшому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про судовий збір».

Зі змісту ухвали суду першої інстанції від 21 березня 2019 року, якою позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав несплати судового збору, вбачається, що при визначенні розміру судового збору, що підлягає до сплати суд помилково керувався підпунктом 5 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», оскільки цим пунктом визначено ставки судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру та позовної заяви про відшкодування моральної шкоди у справах за позовами про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку із сплатою судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, позивач вправі звернутися до суду першої інстанції із клопотанням про повернення суми переплаченого судового збору.

Таким чином із відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог слід стягнути судовий збір у розмірі 762,95 грн., виходячи із розміру судового збору, який підлягав до сплати позивачем згідно вимог Закону України «Про судовий збір» (1042,99 грн. х 73,15% (розмір задоволених вимог у процентному відношенні).

Також пропорційно до розміру задоволених позовних вимог із відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 411,69 грн. (562,80 грн. х 73,15%).

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Таким чином оскаржуване рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат підлягає зміні.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд,

Постановив:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Вінницький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» задовольнити частково.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2020 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Вінницький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 762,95 грн. (сімсот шістдесят дві гривні дев`яносто п`ять копійок) та судові витрати за проведення експертного дослідження в сумі 411,69 грн. (чотириста одинадцять гривень шістдесят дев`ять гривень).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіІ. В. Міхасішин
І. М. Стадник