17.11.2020 Єдиний унікальний номер 205/4125/20
Номер провадження 2/205/1832/20
17 листопада 2020 року
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу №205/4125/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння в порядку спадкування за законом -
09 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_3 , який є дідом позивача, належало на праві власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті та смерті його дружини ОСОБА_4 спадщину прийняв їх син ОСОБА_5 , але не оформив своїх спадкових прав.
ОСОБА_5 , батько позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач ОСОБА_1 на час смерті батька проживав у вищевказаному домоволодінні.
18 січня 2020 року він звернувся до державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори (далі - ДДДНК) з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину житлового будинку. Крім нього з такою заявою звернувся ОСОБА_2 , зведений брат позивача.
Однак, у зв`язку із втратою оригіналу свідоцтва про право власності на домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , постановою державного нотаріуса ДДДНК Олехнович Л.Ю. позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.
У зв`язку з викладеним, просить визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку літ.А-1, загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_6 про витребування доказів задоволено, витребувано з ДДДНК копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; з КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР відомості про реєстрацію права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .
Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив.
Сторони у судове засідання не з`явилися.
Від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився.
За змістом ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Таким чином відповідач про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.
На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, приходить висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.
У ході судового розгляду встановлено, що згідно з відомостями, наданими КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР на виконання ухвали суду, домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 26 березня 1953 року, виданого міськжитлуправлінням 26 березня 1953 року за № 1448 на все домоволодіння, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР 15 квітня 1953 року та записано в реєстрову книгу № 35 за реєстровим № 126.
Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 29 лютого 1972 року Кіровським районним відділом ЗАГС, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно зі свідоцтвом про народження (а.с.9) ОСОБА_3 був батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Мати - ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про смерть померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8).
Як вбачається з довідки від 25 липня 1972 року (а.с.10), а також з листа відділу обліку проживання фізичних осіб Управління в сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 30 жовтня 2019 року, наявною у спадковій справі ОСОБА_7 , за адресою АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 , його батько ОСОБА_3 та його мати ОСОБА_4 . ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходились на утриманні сина ОСОБА_5 .
Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Згідно зі ст.ст. 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, який регулював відповідні правовідносини на час їх виникнення, спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
Таким чином, ОСОБА_5 як спадкоємець першої черги, який проживав зі спадкодавцем та вступив у володіння спадковим майном, прийняв спадщину, а саме: домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
28 червня 1984 року ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_8 (а.с.11).
ІНФОРМАЦІЯ_5 в них народився син ОСОБА_1 (а.с.13).
25 лютого 1991 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 розірвано (а.с. 11 - зворот).
Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 17 березня 1996 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).
Як вбачається зі спадкової справи № 1026/1996 рік до майна померлого ОСОБА_5 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , звернулися: 13 серпня 1996 року відповідач - ОСОБА_2 , який відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 24 лютого 1960 року є сином спадкодавця, та ІНФОРМАЦІЯ_6 колишня дружина спадкодавця ОСОБА_8 як законний представник малолітнього сина ОСОБА_1 .
Згідно з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття.
Положеннями ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги, зокрема, є діти, які наслідують спадкове майно в рівних частках.
З наведеного слідує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли спадщину батька в рівних частках.
Згідно з довідкою квартального комітету від 14 листопада 2013 року, наявної в спадковій справі № 1026/1996 рік до майна померлого ОСОБА_5 , позивач проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 1986 року.
30 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ДДДНК з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.
Постановою державного нотаріуса ДДДНК Олехнович Л.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 січня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на зазначене домоволодіння.
Положеннями ст. 560 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Відповідно до ст. 562 Цивільного кодексу Української РСР поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом.
Отже, що позивач прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_5 , а саме: Ѕ житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину не було відмовлено нотаріусом через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно. Як встановлено в ході судового розгляду, домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належало ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 26 березня 1953 року, виданого міськжитлуправлінням 26 березня 1953 року за № 1448 на все домоволодіння, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР 15 квітня 1953 року та записано в реєстрову книгу № 35 за реєстровим № 126.
Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР в ред. 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання права власності ОСОБА_1 на Ѕ частину домоволодіння в порядку спадкування за законом.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений ОСОБА_1 при поданні позову, у розмірі 953,63 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 529, 548, 549, 560, 562 ЦК Української РСР, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 80, 81, 141, 223, 247, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння в порядку спадкування за законом-задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку літ.А-1, загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 953,63 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя Н.Г.Остапенко