ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2746/20 Справа № 201/7930/14-ц Головуючий у першій інстанції: Демидова С.О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 , про стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25 вересня 2008 року між нею та ОСОБА_7 укладено договір позики грошових коштів в розмірі 20000,00 доларів США, що еквівалентно 110000,00 грн, які останній зобов`язався повернути 25 вересня 2009 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Позивач зазначає, що спадкоємцями першої черги померлого є ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Протягом шести місяців позивач в передбаченому законом порядку звернулася до нотаріальної контори з заявою про повернення цих коштів. В добровільному порядку відповідачі кошти не повернули. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просила стягнути на свою користь з відповідачів грошові кошти в сумі 440000,00 грн за договором займу від 25 вересня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2015 року відповідача ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , замінено на правонаступника ОСОБА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2017 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки представнику ОСОБА_1 ОСОБА_9 , яка долучена до матеріалів справи. У зв`язку з відсутністю відповідачів за відомими суду адресами, що також відповідають відомостям адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, сповіщення відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 25 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у простій письмовій формі укладено договір позики грошових коштів на суму 20000,00 доларів США, згідно якого ОСОБА_7 зобов`язався повернути грошові кошти до 25 вересня 2009 року, що підтверджується оригіналом письмової розписки (а.с. 56 т.1).

Згідно копії свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 від 01 квітня 2009 року, виданого Посольством України у Республіці Індії, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8 т.1).

Відповідно до копії спадкової справи №460-09, яка відкрита Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 07 травня 2009 року, із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7 звернулись 07.05.2009 року його донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батько ОСОБА_8 та мати ОСОБА_3 , а також 19.09.2009 року ОСОБА_6 (а.с. 98-144 т.1).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2011 року у справі №2-4355/2011, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2012 року, встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без укладення шлюбу з червня 1998 року по 21 березня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; у задоволенні вимог про визнання права власності як спадкоємця на інше майно відмовлено (а.с. 86-87 т.1).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 травня 2013 року спадкоємцями померлого ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2 , що належала спадкодавцю на підставі дублікату договору дарування (бланк Серія ВРХ №458049), виданого 18 вересня 2012 року за реєстром №1073 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мартиненко Н.Ю., у рівних частинах є ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Вартість майна 439707,00 грн, а його 1/4 частина 109926,75 грн (а.с. 9 т.1).

З копії спадкової справи №460-09 також встановлено, що 19 вересня 2009 року до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою звернулася ОСОБА_1 (вх. №3537/02-14), яка заявила про боргові зобов`язання померлого ОСОБА_7 та надала відповідну розписку. Просила включити до складу спадщини боргову суму померлого у розмірі 20000,00 доларів США (а.с. 123 т.1).

Також встановлено, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після його смерті Солонянською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області заведено спадкову справу за №207/2-15; 16.06.2015 року із заявою про прийняття спадщини вказаної особи звернувся його син ОСОБА_2 . Також була надана заява ОСОБА_3 (дружини померлого) про відмову від права отримання обовязкової частки у спадщині померлого. Викладене підтверджується листом Солонянською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області від 30.09.2015 року (а.с. 215 т. 1).

Згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 25 січня 2017 року №11871/16-33/11872/16-32/769/17-33, складеного за результатами проведення судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи, зокрема, розписка від 25 вересня 2008 року, вірогідно, могла бути виготовлена шляхом монтажу, а саме шляхом використання аркушу паперу з вже існуючим на ньому підпису від імені ОСОБА_7 , однак дати категоричну відповідь на це питання не виявляється можливим через недостатню кількість ознак, а саме відсутність місць перетину підпису від імені ОСОБА_7 з друкованим текстом, які б однозначно вказували б на цей факт; підпис від імені ОСОБА_7 в розписці від 25.09.2008 року, що розміщений ліворуч від друкованого тексту ОСОБА_10 , виконаний ОСОБА_7 (а.с. 66-71 т.2).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Разом з тим, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг певної грошової суми, так і дати її отримання.

У Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; колегія дійшла висновку про доведеність факту отримання ОСОБА_7 у борг від позивачки 20000,00 доларів США, які боржник зобовязався повернути у строк 25 вересня 2009 року, що підтверджується оригіналом письмової розписки (а.с. 56 т.1).

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року, частина шоста статті 81 ЦПК України).

Статтею 110 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що висновок експерта повинен бути чітким та категоричним.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі №6-9цс12, від 17 вересня 2014 року в справі №6-131цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі №496/4851/14-ц (провадження 61-7835сво19).

Факт підписання вказаної вище розписки особисто ОСОБА_7 підтверджується висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 25 січня 2017 року №11871/16-33/11872/16-32/769/17-33.

Колегія не приймає до уваги твердження експертів в частині припущення, що розписка від 25 вересня 2008 року могла бути виготовлена шляхом монтажу, оскільки наведене твердження має вірогідний характер, не являється чітким та категоричним.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що боргова розписка від 25.09.2008 року не складалась чи не підписувалась особисто ОСОБА_7 , або була сфальсифікована - суду не надано.

Клопотань про призначення повторної або додаткової судової експертизи (почеркознавчої, технічної експертизи документу тощо) учасниками справи не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання.

Ні місцевому, ні апеляційному суду не надано доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів позивачу; клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч. 2 ст. 1281 ЦК України, в редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, встановити дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц (№61-25487св18).

Колегія приймає до уваги, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2011 року у справі №2-4355/2011, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2012 року, встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без укладення шлюбу з червня 1998 року по 21 березня 2009 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; у задоволенні вимог про визнання права власності як спадкоємця на інше майно відмовлено (а.с. 86-87 т.1).

З урахуванням фактів, що встановлені вищевказаним рішенням у справі №2-4355/2011, колегія приймає до уваги, що позичальник ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживали однією сім`єю без укладення шлюбу з червня 1998 року по 21 березня 2009 року та під час їх спільного проживання - 25 вересня 2008 року - між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено договір займу грошових коштів на суму 20000,00 доларів США, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Правовий аналіз частини 4 статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги презумпцію права спільної сумісної власності ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , презумпцію укладання договору в інтересах сімї, використання отриманих у борг коштів в інтересах сімї вказаних осіб; враховуючи, що суду не повідомлено про наявність підстав для відступлення від рівності часток у праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 і ОСОБА_6 ; враховуючи, що будь-яких доказів на спростування наведених вище презумпцій суду не надано, клопотань про витребування відповідних доказів не заявлено, - колегія дійшла висновку, що до складу спадщини увійшла 1/2 частина боргових зобовязань ОСОБА_7 за договором позики, який було укладено 25 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , тобто у розмірі 10000,0 дол. США.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями за законом першої черги, які прийняли спадщину у передбачений законом спосіб, є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та правонаступником якого є відповідач ОСОБА_2 ; встановивши, що кожен з відповідачів отримали у власність по 1/4 частині майна спадкодавця ОСОБА_7 ; враховуючи, що відповідачами не надано доказів, що вартість належного їм спадкового майна є меншою від суми заборгованості, яка підлягає стягненню з кожного з відповідачів, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів, з кожного (10000,0 дол. США : 4).

Враховуючи, що, відповідно до боргової розписки 25 вересня 2008 року, у борг ОСОБА_7 було передано грошові кошти у іноземній валюті - 20000,0 дол. США, колегія дійшла висновку, що стягненню з відповідачів підлягають грошові кошти у валюті договору.

Колегія наголошує, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.1 та ч. 6 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до змісту позовної заяви, позов до ОСОБА_6 , яка на час укладення вищевказаного договору позики проживала однією сім`єю без укладення шлюбу з ОСОБА_7 , не предявлений.

Отже, підстави для задоволення позову в частині стягнення на користь позивача другої половини боргу відсутні.

Позивач не позбавлений можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись до суду з іншим позовом, за іншого обґрунтування.

Колегія також звертає увагу, що, відповідно до матеріалів справи, про застосування позовної давності учасниками справи не заявлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За положеннями частини 1 статті 2 Закону України Про судовий збір, в редакції від 23.10.2013 року, що діяла на час подання позову у даній справі, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 2 Закону України Про судовий збір, в редакції від 23.10.2013 року, що діяла на час подання позову у даній справі, за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

У пункті 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах роз`яснено, що подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. За подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті.

Законом України Про Державний бюджет України на 2015 рік (стаття 8) встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

З врахуванням ціни позову згідно останніх уточнених позовних вимог станом на липень 2015 року (440000,00 грн.), за подачу позову позивач зобов`язаний був сплатити загалом 3654,00 грн. (1218,00 грн. х 3).

Однак, позивач сплатив судового збору за подання позову на загальну суму 2590,00 грн., що підтверджується квитанцією від 23.05.2014 року на суму 1760,00 грн. та квитанцією від 12.11.2014 року на суму 830,00 грн. (а.с. 2, 154 т.1). При цьому недоплата становить 1064,00 грн.

Крім того, позивач сплатила 114,70 грн. судового збору за подачу заяви про забезпечення позову, що підтверджується квитанцією від 23.05.2014 року (а.с. 12 т.1).

Пунктом 6 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір, в редакції від 01.01.2017 року, що діяла на час подання апеляційної скарги, визначено, що за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору визначену у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, апелянт за подання апеляційної скарги зобов`язана була сплатити 4019,40 грн. (3654,00 грн. х 1,1). Враховуючи, що ОСОБА_1 було сплачено лише 1936,00 грн., що підтверджується квитанцією від 03.04.2017 року (а.с. 93 т.2), недоплата судового збору становить 2083,40 грн.

Крім того, при зверненні з касаційною скаргою ОСОБА_1 сплатила 4384,80 грн. судового збору у відповідності до ставок судового бору, що діяли на час подання відповідної скарги (120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви), що підтверджується квитанцією від 06.09.2017 року на суму 2112,00 грн. та квитанцією від 18.10.2017 року на суму 2272,80 грн. (а.с. 129, 148 т.2).

Пунктом 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах роз`яснено, якщо факт недоплати судового збору з`ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов`язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК.

Отже, з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню недоплачена сума судового збору в дохід держави по 786,85 грн. з кожного та сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання до суду позовної заяви, заяви про забезпечення позову, апеляційної та касаційної скарг на користь останньої по 2256,38 грн. з кожного.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) грошові кошти в розмірі по 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США 00 центів, з кожного.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати в розмірі по 2256 (дві тисячі двісті п`ятдесят шість) грн. 38 коп., з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ) в дохід держави судовий збір по 786 (сімсот вісімдесят шість) грн. 85 коп., з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді