Дата документу 22.12.2020 Справа № 336/490/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/490/20 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
№ 22-ц/807/3418/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Полякова О.З.

секретар: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною і застосування наслідків її недійсності,

ВСТАНОВИВ

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною і застосування наслідків її недійсності.

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син, ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина - Ѕ частки у праві власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначений будинок раніше належав батькові спадкодавця - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкодавець прийняв спадщину за законом після смерті свого батька, але за життя не встиг оформити своїх спадкових прав.

Після смерті спадкодавця, ОСОБА_4 на час відкриття спадщини були наступні спадкоємці першої черги за законом: Позивач - мати, ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 - син.

Маючи намір прийняти спадщину та будучи особою похилого віку, якій потрібна стороння допомога, Позивач погодилась на пропозицію ОСОБА_2 поїхати разом із нею до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори та подати заяву про прийняття спадщини.

10 вересня 2013 року позивач у приміщенні П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори підписала, як вона вважала, заяву про прийняття спадщини.

Нещодавно Позивач дізналась про те, що вона насправді підписала заяву про відмову від прийняття спадщини. Вважає, що заява про відмову від прийняття спадщини була вчинена під впливом помилки, бо її волевиявлення було спрямоване на прийняття спадщини.

Зазначає, що помилці сприяли недобросовісні дії державного нотаріуса, Бережко С.М. , адже остання не дала можливості прочитати текст заяви, мотивуючи це вадами зору.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, визнати недійсною її заяву про відмову від спадщини після смерті її сина, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , засвідчену державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Із свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий №3-1606 від 12.11.2016 року, вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцями якого стали: син ОСОБА_4 , який прийняв спадщину у вигляді Ѕ частини житлового будинку, але не оформив своїх спадкових прав, та донька, ОСОБА_7 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач з власної ініціативи 10 вересня 2013 року подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, зареєстровану в реєстрі за №1063, якою відмовилась від спадщини, що відкрилась після смерті її сина, ОСОБА_4 . В заяві позивачка вказала, що їй нотаріусом роз`яснено, що її відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. За змістом заяви вбачається, що у зв`язку із вадами зору текст заяви до підписання прочитано, нотаріусом, голосно вголос і схвалено ОСОБА_1 , що підтверджується копією заяви про відмову від прийняття спадщини.

Відповідач, ОСОБА_2 , того ж дня подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини та 12 листопада 2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину від частки (1/2) житлового будинку, що належала померлому - на 1/4 частину спірного будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом реєстровий номер 3-1606.

Проаналізувавши фактичні обставини справи та подальші дії сторін, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позивач не довела відсутність свого наміру на відмову від спадщини.

Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231, 233 цього Кодексу.

Отже відмова від спадщини є одностороннім правочином.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Недійсність правочину та правові наслідки недійсності правочину закріплені у статтях 215, 216 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Судом першої інстанції були проаналізовані надані сторонами пояснення та досліджені судом письмові докази в їх сукупності.

З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції дійшов переконливого висновку про те, що в ході судового розгляду ні позивачкою ні її представником не доведено наявності обставини, що були підставою вчинення даного правочину під впливом помилки, а також обставини, щодо яких позивачка помилялася при вчиненні правочину, який є предметом спору, у його суті та наслідках, також не надано доказів помилки щодо істотних обставин правочину, яким є відмова від спадщини.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова колегія враховує також ту обставину, що заяву про відмову від прийняття спадщини позивач підписала особисто в нотаріальній конторі. Під час підписання спірної заяви нотаріусом було встановлено особу Позивача та її дієздатність. При підписанні заяви про відмову від спадщини, Позивач зазначила, що цілком розуміє наслідки підпису цієї заяви, що її волевиявлення є добровільним, зроблено без будь-якого тиску та примусу, разом з тим їй державним нотаріусом роз`яснено зміст статті 1273 ЦК України. В заяві позивачка вказала, що їй нотаріусом роз`яснено, що її відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Нотаріус, окрім того, що ознайомила із наслідками та умовами підписання заяви про відмову від прийняття спадщини, в голос голосно прочитала текст вказаної заяви, про що у заяві про відмову від спадкування наявна відповідна відмітка.

Згідно із п.6 глави 9 Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Таким чином, посилання позивача на недобросовісні дії нотаріуса, яка спричинили підписання заяви про відмову від права на спадкування під впливом помилки, не доведені та не підтверджуються жодними доказами.

До того ж судова колегія враховує, що позивачем не оспорювалися дії нотаріуса, не вчинялося будь-яких дій, спрямованих на отримання будь-якого документа про спадщину, якщо вона вважала, що писала заяву про прийняття спадщини.

Будь яких достовірних доказів того, що при оформлені заяви про відмову від прийняття спадщини позивач помилилась, або її було введено в оману, як у суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді, не встановлено.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено11 січня 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: В.Ю. Бєлка

О.З. Поляков