Справа № 265/8127/18
Провадження № 2/263/151/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2020 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі: головуючого судді Шевченко О.А., при секретарі Рябові С.М., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Лариси Семенівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,про зобов`язання поновити запис про іпотеку та заборону відчуження,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 , був укладений Договір іпотеки від 07.05.2010 року о передачі в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір був зареєстрований в Державному реєстрі іпотек. Однак 19.05.2012 року відповідачем нотаріусом був виключений запис в Державному реєстрі іпотек по даному договору іпотеки від 07.05.2010 року о передачі в іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Як пояснив нотаріус данні дії були здійсненні на підставі заяви №487 про повний розрахунок за даним договором іпотеки. Рішенням суду від 23.03.2016 року заява № 487 про повний розрахунок по договору іпотеки, визнана недійсною, а також признано недійсним повідомлення про виключення запису з державного реєстру іпотек даного Договору іпотеки від 07.05.2010 року. Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про реєстрації договору іпотеки , але йому в цьому було відмовлено. Виходячи з цього просить суд зобов`язати приватного нотаріуса поновити запис про реєстрацію шляхом реєстрації в Державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно та зобов`язати приватного нотаріуса відновити в Державному реєстрі запис про реєстрацію заборони відчуження об`єкта нерухомого майна.

Позивач у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутністю на підставі наявних у матеріалах справи доказів, заявлені вимоги підтримав.

Представник третіх осіб які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4 , надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також надіслала до суду письмові заперечення проти позову, у яких зазначила про безпідставність заявлених позивачем вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п.24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.19 КАС України Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Спором адміністративної юрисдикції в розумінні ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесенодо компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

З 01 січня 2013 року набрали чинності зміни до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", які полягають у тому, що державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладені функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Наслідком прийнятня вказаного Закону є спрощення процедури державної реєстрації речових прав, набутих за правочинами та виданими нотаріусами свідоцтвами про право на спадщину, запобігання порушення прав фізичних та юридичних осіб у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, гарантування належної та своєчасної реалізації цих прав, підвищення ефективності функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Забезпечення нотаріусом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за нотаріально посвідченим правочином, виданим свідоцтвом здійснюється шляхом реєстрації нотаріусом в єдиних та державних реєстрах відомостей про посвідчений ним правочин чи видане свідоцтво і подання заяви та всіх документів, необхідних для державної реєстрації речових прав та їх обтяжень.

Нотаріус може перевірити правильність оформлення документів на стадії посвідчення правочину чи видачі свідоцтва, попередити порушення прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, забезпечити вірогідність внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно без помилок, тому що, посвідчуючи правочин чи видаючи свідоцтво, він перевіряє всі реквізити документів і водночас вносить відповідні записи до Єдиних та Державних реєстрів тощо.

Згідно з п. 8 Постанови Пленуму ВАСУ від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус.

Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб`єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивач в своїй позовній заяві просить суд зобов`язати приватного нотаріуса поновити запис про реєстрацію шляхом реєстрації в Державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно та зобов`язати приватного нотаріуса відновити в Державному реєстрі запис про реєстрацію заборони відчуження об`єкта нерухомого майна, тобто в цій справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії приватного нотаріуса Шабадаш Л.С. яка у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

За наведених обставин, враховуючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку про те, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю. Розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 260, 261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Марупольського міського нотаріального округу Шабадаш Лариси Семенівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про зобов`язання поновити запис про іпотеку та заборону відчуження - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.А. Шевченко