Справа №295/2953/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Про відмову у видачі судового наказу

16.03.2020 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Чішман Л.М.,

вирішуючи питання про прийняття заяви ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення витрат на відрядження та по господарських потребах та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з боржника заборгованості по витратах на відрядження та по господарських потребах у сумі 900,00 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.01.2020 року до 10.03.2020 року включно у сумі 21161,16 грн.

При вирішенні питання про можливість видати судовий наказ, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати. Так, основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до п. 1.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, яка затверджена Наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року №5, для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Згідно п. 3.15 вказаної Інструкції, до фонду оплати праці не належать витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення.

Отже, витрати на відрядження не входять до структури заробітної плати, а витрати на господарські потреби взагалі не передбачені чинним законодавством як складова оплати за працю, тому за вимогою про стягнення витрат на відрядження та по господарських потребах судовий наказ видано бути не може.

Крім того, ч. 1 ст. 164 ЦПК України визначено, що за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день подання позову до суду становить 210,20 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 30.11.2016 року у справі № 226/168/15-ц, згідно з яким пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Отже, за подачу до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 має сплатити судовий збір на загальних підставах.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документ, що підтверджує сплату судового збору.

Проте, до заяви не додано документа, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу та заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 165 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Таким чином, суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови заявнику у видачі судового наказу.

Разом з тим, суд роз`яснює заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 163, 165 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення витрат на відрядження по господарських потребах та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд м. Житомира протягом п`ятнадцяти днів, з дня її підписання.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М. Чішман