Провадження № 2/761/3091/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Гриб Д.В., Кутіковій М.Г.,

за участі позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Кошового Г.І.,

третьої особи: ОСОБА_3 ,

представника третьої особи: Радіонової Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_3 про поновлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: поновити ОСОБА_1 у батьківських правах відносно її сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги обгрунтовані тим, що 29.09.2006 року позивач (на той час мала прізвище « ОСОБА_1 »), не перебуваючи в шлюбі народила дитину - ОСОБА_4 . Відомості про батька записані на підставі ч.1 ст.135 СК України.

04.04.2012 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 04.07.2019 року позивача було позбавлено батьківських прав відносно сина та призначено опікуном сина ОСОБА_3 ..

Як зазначає позивач, вона вимушена була виїхати за межі України задля догляду за хворою родичкою чоловіка, а тому не мала можливості взяти з собою сина через його хворобу, а за місцем проживання в Російській Федерації в школі відсутня ставка дефектолога та логопеда.

Позивач зауважує, що вона написала заяву від 30.06.2017 року (про згоду на позбавлення її батьківських прав) тільки в зв`язку з тим, що вона домовилась із ОСОБА_3 щодо його опікунства над сином та належним наданням медичної допомоги йому.

Позивач зазначає, що на той час вона вважала, що сину буде краще з бабусею - ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , тому фактично визнала позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав.

На день подання цього позову до суду зникли обставини які стали підставою для позбавлення позивача батьківських прав, оскільки з 2019 року вона постійно проживає в м.Києві, має окреме житло, має можливість та бажання виконувати обов`язки матері, працевлаштована, бажає брати участь в житті сина, піклуватися про його фізичний та духовний розвиток, навчання, готувати його до самостійного життя та праці.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що на даний час поновлення батьківських прав позивача буде суперечити інтересам дитини.

Третя особа та його представник в судовому засіданні не підтримали заявлених вимог та просили відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що ОСОБА_4 не бажає спілкуватись з матір`ю, оскільки вона на нього негативно впливає та на даний час не в його інтересах поновлювати батьківські права.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, свідків, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Стаття 12 ч. 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ч.1,2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У відповідності до положень ч.1 ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно зі ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

В той же час стаття 169 СК України передбачає, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина.

У разі відмови в позові про поновлення батьківських прав повторне звернення із позовом про поновлення батьківських прав можливе лише після спливу одного року з часу набрання чинності рішенням суду про таку відмову.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народила дитину - ОСОБА_4 , про що Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зроблено актовий запис № 1665.

Відомості про батька дитини записано в порядку положень ч. 1 ст. 135 СК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 04.07.2019 року (справа №761/9528/18) позов Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів задоволено: позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; призначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 опікуном малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 15.03.2018 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Як встановлено рішенням суду, 12.01.2018 р. до Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації звернувся громадянин ОСОБА_3 , повідомивши, що з 2014 року на його вихованні перебуває малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який являється онуком його покійної дружини ОСОБА_7 , донька якої громадянка ОСОБА_1 залишила малолітнього ОСОБА_4 їм на виховання , життям та здоров`ям його не цікавиться, не надає матеріальної допомоги на його утримання.

12.01.2018 р. Органом опіки та піклування малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було взято на облік як такого, що опинився складних життєвих обставинах.

Як свідчить лист КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Шевченківського району м. Києва філія № 1 від 13.02.2018 р. № 28 , дитиною опікується, здійснює супровід до лікарів дідусь громадянин ОСОБА_3 , який сумлінно ставиться до здоров`я дитини та виконує всі рекомендації.

З психолого-педагогічної характеристики спеціалізованої школи № 41 ім. З.К. Слюсаренка з поглибленим вивченням англійської мови, наданої учню 4-б класу ОСОБА_4 , вбачається, що продовж навчання дитини у школі його вихованням займалися бабуся та дідусь ОСОБА_3 , який постійно цікавиться успіхами дитини, її самопочуттям, проводить з хлопцем багато часу, завжди готовий допомагати ОСОБА_4 .

Також, як зазначено психологом ОСОБА_11 , між дідусем та хлопцем дуже міцні емоційні зв`язки, які підтримують обох.

Матеріали справи містять оригінал заяви ОСОБА_1 (прізвище до шлюбу ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 в адресу Шевченківського районного суду м. Києва яка свідчить про прохання відповідача позбавити її батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із неможливістю здійснювати догляд за малолітнім сином та призначити опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як свідчить висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Комісія з питань захисту дитини при ШРДА на своєму засіданні 28.02.2018 р. (протокол № 5) дійшла до наступних висновків: громадянка ОСОБА_1 свідомо ухилилась від виконання батьківських обов`язків, вона не бере участі у його вихованні, навчанні, розвитку, не виявляє турботу про нього, не підтримує матеріально, самоусунулась від виховання та утримання неповнолітньої дитини.

Отже комісія прийшла до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як встановлено в судовому засіданні малолітній ОСОБА_4 проживає разом із ОСОБА_3 , перебуває на його утриманні.

ОСОБА_3 здійснює догляд за дитиною опікується його соціальним моральним, культурним розвитком.

При цьому під час розгляду справи не було встановлено обставин, що мати дитини - ОСОБА_1 будь - яким чином приймає участь у житті дитини, цікавиться його здоров`ям, навчанням.

Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 самоусунулась від виховання дитини, а тому вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав.

Рішення набрало законної сили.

А тому у відповідності до положень частини 4 статті 82 ЦПК України зазначені обставини не доказуються при розгляді даної справи.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначала, що вона не мала можливості взяти з собою сина (до Російської федерації) через його хворобу та відсутності за місцем проживання - в школі - ставки дефектолога та логопеда.

В той же час суду не було надано доказів хвороби сина - ОСОБА_4 та неможливості його подальшого розвитку у відсутність фахівців - дефектолога та логопеда.

Суд не може взяти до уваги довідку Київського міського психоневрологічного диспансеру від 05.11.2019 року як належний доказ ненадання ОСОБА_3 медичної допомоги ОСОБА_4 , оскільки суду не надано доказів, що ОСОБА_4 потребував медичної допомоги відповідного фахівця та перебував на обліку у зазначеному диспансері.

Як зазначила позивач, звертаючись до суду з позовом, вона переїхала на постійне місце проживання до м.Києва, має квартиру для постійного проживання та влаштувалась на роботу.

В той же час щодо переїзду позивача разом із сім`єю до міста Києва - чоловіка та сина ОСОБА_5 , варто зауважити, що суду не надано доказів, що вони дійсно мають намір змінити місце проживання.

Як встановлено судом, позивач з 29.01.2020 року була працевлаштована на посаді маркувальника в аптеці №8, що підтверджується записом в трудовій книжці. В той же час суду не було надано доказів сум отриманої заробітної плати за вказаним місцем роботи.

В психолого-педагогічній характеристиці від 12.02.2020 року, підписаній директором Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №41 ім.З.К.Слюсаренка з поглибленим вивченням англійської мови на учня 7-Б класу ОСОБА_4 зазначається, що ОСОБА_4 дуже емоційно прив`язаний до дідуся, той для хлопця є авторитетом і другом. ОСОБА_4 жодним чином не згадує про матір як про члена родини. Мати хлопця не з`являється у розповідях ОСОБА_4 про себе та сім`ю. У розповідях про матір намагається уникати розмов про неї, або говорить стисло, переважно що йому неприємно, коли вона до нього приїжджає, що не хотів би з нею спілкуватися. Причини не називає.

Крім того, в зазначеній характеристиці вказано, що мати ОСОБА_4 прийшла до школи восени 2019 року, хотіла поговорити з ОСОБА_4 (на території закладу освіти, під час перерви між уроками), поводилась, зі слів асистента вчителя 7-Б класу ОСОБА_8 , яка була свідком цієї зустрічі, занадто наполегливо, спробувала тягнути хлопця за руку. Але ОСОБА_4 категорично відмовився залишитися і спілкуватися з матір`ю, вирвався і швидко пішов від неї. Більше спроб контактувати з сином на території школи ОСОБА_1 не робила (до позбавлення батьківських прав останній раз ОСОБА_1 була в школі сина на початку навчання в 5-му класі).

Міський центр дитини проводив психологічне обстеження ОСОБА_4 та у власному висновку №22 від 14.02.2020 року зазначив, що у ОСОБА_4 спостерігається привязаність до дідуся, він йому довіряє, поважає його авторитет. Також під час діагностики ОСОБА_4 зазначив, що до них інколи приїжджає мати, під час розповіді про матір ОСОБА_4 починає злитися, говорити голосно, стискати руки у кулаки. Дитина проявляє негативізм та страх по відношенню до неї.

ОСОБА_9 (мати ОСОБА_6 - чоловіка позивача) в заяві від 24.02.2020 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г., зазначила, що ОСОБА_1 ніколи не займалась вихованням дитини і утриманням своїх дітей, в тому числі і ОСОБА_4 . Вихованням та утриманням цієї дитини багато років займається ОСОБА_3 , якого ОСОБА_4 називає батьком. Внаслідок чого у них склалися дуже теплі стосунки, як між добрим батьком та рідним сином. Позивачка ніколи не займалась вихованням і утриманням і другого свого сина. ОСОБА_6 вимушений самостійно виховувати та утримувати їх сина ОСОБА_5 , внаслідок неадекватної поведінки ОСОБА_1 , не може їй довірити сина ОСОБА_5 . Також ОСОБА_9 зазначила, що її син не має наміру переїжджати до Києва та займатись вихованням ОСОБА_4 , так як у нього вже склалися родинні стосунки з ОСОБА_3 ОСОБА_1 самостійно прийняла рішення про звернення до суду з позовом про відновлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 .

ОСОБА_6 в нотаріально посвідченій заяві від 04.03.2020 року надав аналогічні пояснення. Але крім того зазначив, що його лякає агресивна поведінка ОСОБА_1 . Сином ОСОБА_4 вона ніколи не займалась та не збирається займатись, її позов в суд - це бажання позбавитися аліментів. ОСОБА_1 не має материнських почуттів, вона не любить їх, думає лише про себе. При спілкуванні з ОСОБА_1 вона зазначила ОСОБА_6 , що після того, як поновить батьківські права, повернеться в сім`ю (тобто в Російську федерацію) і її не цікавить як дитина там буде навчатися аби його забрати в ОСОБА_3 . ОСОБА_6 просив в інтересах ОСОБА_3 відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

У висновку №109/04/40-2475 від 23.03.20020 року, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, розглянувши позов ОСОБА_1 на своєму засіданні, яке відбулось 11.03.2020 року, вислухавши ОСОБА_3 , який зазначив, що ОСОБА_4 не хоче проживати разом з матір`ю, обмежень спілкуватись з дитиною з боку опікуна немає, врахувавши заяви ОСОБА_6 (чоловіка позивача) та ОСОБА_9 (матері чоловіка), які зазначають що в інтересах малолітнього ОСОБА_4 не потрібно поновлювати ОСОБА_1 в батьківських правах, а також враховуючи, що під час психологічного обстеження ОСОБА_4 повідомив, що бажає жити з дідусем, враховуючи індивідуальні особливості та потреби неповнолітнього, позитивне ставлення до дідуся дитиною, орган опіки та піклування вважає за недоцільне поновлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З довідки ЖБК «Общепіт-1» №12/20 від 10.03.2020 року та акту складеного головою зазначеного ЖБК 09.03.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 багато років здає в оренду квартиру АДРЕСА_2 та не проживає в ній.

Позивач не надала суду докази, що вона надавала матеріальну допомогу на утримання сина та сплачувала аліменти на виконання рішення суду.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 (класний керівник ОСОБА_4 ), ОСОБА_11 (шкільний психолог), ОСОБА_12 (сусідка) повідомили суду що на даний час дитина не бажає спілкуватись з матір`ю, ОСОБА_4 бажає проживати лише з дідусем.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 повідомили, що в житті ОСОБА_4 не бачили та не бачать матір.

Отже, оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши сторони та свідків, перевіривши поведінку ОСОБА_1 після позбавлення її батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, врахувавши думку опікуна дитини щодо доцільності поновлення батьківських прав, враховуючи що судом не встановлено, що позивач вчиняє дії для налагодження стосунків з опікуном та сином, суд вважає, що поведінка ОСОБА_1 по відношенню до сина не змінилася, як і не змінилися обставини, що стали підставою для позбавлення її батьківських прав, а тому суд приходить до висновку, що на даний час відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 13, 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_3 про поновлення батьківських прав- відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14 грудня 2020 року

Суддя: Н.Г. Притула