Провадження № 2-з/742/44/20
Єдиний унікальний № 742/3598/20
УХВАЛА

31 грудня 2020 року суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Бездідько В.М., розглянувши заяву позивача-1 ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах позивача-2 малолітньої доньки ОСОБА_2 , позивача-2 ОСОБА_3 про забезпечення позову, -

встановив:

29.12.2020 року позивачі ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах позивача малолітньої доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулися до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з заявою про забезпечення позову, поданого ними до ОСОБА_4 , Прилуцької міської ради Чернігівської області, Виконавчого комітету Прилуцької міської ради, Управління адміністративних послуг (Центру надання адміністративних послуг м. Прилуки) Прилуцької міської ради, Міського голови територіальної громади міста Прилуки Чернігівської області Попенко Ольги Михайлівни, про визнання незаконними та скасування рішень органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло, зняття з реєстрації місця проживання та припинення речових прав на нерухоме майно, шляхом накладення заборони на відчуження 29/50 часток житлової квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 жовтня 2020 року Прилуцькою міською радою.

Обґрунтовуючи необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, позивачі вказують на ті обставини, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на сім`ю у складі 5 осіб була надана квартира АДРЕСА_1 . До складу сім`ї включені: наймач ОСОБА_5 , дружини наймача відповідач-1 ОСОБА_6 , син наймача позивач-3 ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , спільний син наймача та відповідача-1 ОСОБА_9 та падчерка наймача (донька дружина наймача) ОСОБА_10 . Після отримання квартири відносини між подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_11 розладились і рішенням Прилуцького міського суду від 02.11.1994 року шлюб зареєстрований між ними 08.10.1993 року було розірвано. На момент отримання квартири та на момент розірвання шлюбу, в квартирі ніхто не проживав, оскільки остання була непридатне для проживання та потребувала проведення в ній ремонтних робіт. В 1995 році відповідач-1 ОСОБА_12 звертається до суду про зміну договору найму жилого приміщення. На момент подання позову квартира фактично не була заселена наймачем та членами його сім`ї в зв`язку з проведенням в ній ремонту. Ухвалою Прилуцького міського суду Чернігівської області від 01.03.1995 року затверджено мирову угоду в цивільній справі за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_5 про зміну договору найму житлового приміщення. Згідно ухвали суду ОСОБА_13 зобов`язується бути наймачем жилої площі в кв. АДРЕСА_1 : кімната 3 і 4 жилою площею 17,9кв.м. і 11,6кв.м.; ОСОБА_5 зобов`язується бути наймачем жилої площі в кв. АДРЕСА_1 : кімната 5 і 6 жилою площею 11,6кв.м. і 8,3кв.м., кладова під номером 7; у спільному користуванні залишені кухня, прихожа, туалет і ванна, відповідно під номерами 2, 1, 8 і 9. Проте на час постановлення ухвали відповідач-1 в квартирі не проживала, а після постановлення ухвали відповідач-1 вибула на постійне місце проживання в м. Київ в інше житло квартиру АДРЕСА_2 і цю квартиру відповідач-1 та члени її сім`ї у складі 2-х осіб ОСОБА_9 та ОСОБА_14 приватизували 07.10.1997 року як її наймачі. Тобто відповідач-1 після постановлення Прилуцьким міським судом ухвали 01.03.1995 року та на її виконання, не укладала договір найму і в 1995 році вибула на постійне проживання до іншого житла, а відповідно не набула прав наймача вказаної квартири та втратила право на користування квартирою. Приміщення квартири, які згідно ухвали суду були виділені в користування ОСОБА_12 перебували в комунальній власності. Проте наразі стало відомо, що майже через 25 років після постановлення ухвали від 01.03.1995 року та вибуття відповідача-1 на постійне проживання до м. Києва, остання 13.02.2020 року зареєструвала місце свого проживання на підставі вказаної ухвали суду та безоплатно (повторно) приватизувала 29/50 часток спірної квартири, як особа яка є наймачем квартири та постійно в ній проживає. Отже, позивачі вважають, що приватизація частки квартири відбулась незаконно з порушенням Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», особою яка не являлась наймачем квартири, втратила право користування квартирою, не проживала в квартирі більше 25 років, приховала факт вибуття на постійне проживання в м. Києв та приватизацію квартири отриманої в найм у м. Києві, незаконно зареєструвала місце свого проживання в спірній квартирі та не мала права на приватизацію квартири. Саме з цих підстав позивачі звернулись до суду з вказаним позовом. Як вбачається з доданої до позовної заяви Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №230542927 від 01.11.2020 року, 23.10.2020 року за відповідачем-1 зареєстровано речове право - право власності на 29/50 часток кв. АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.10.2020 року. Отже, на підставі виданого свідоцтва про право власності на житло від 19.10.2020 року відповідач ОСОБА_4 являється власником 29/50 часток кв. АДРЕСА_1 і таке її речове право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отже, ОСОБА_4 будучи власником приватизованої частки квартири в будь-який час може розпорядитись нею на свій розсуд. У разі, якщо суд прийде до переконання про наявність підстав для задоволення позову, а відповідач-1 ОСОБА_4 під час розгляду справи чи після ухвалення рішення суду і до набрання ним законної сили та його виконання, вирішить розпорядитись належною їй незаконно приватизованою часткою квартири на власний розсуд шляхом її відчуження, то це призведе до істотного ускладнення виконання рішення суду та не відновить порушеного права позивачів, а також призведе до необхідності подання нового позову до нового власника частки квартири, який буде визнаватись добросовісним набувачем в силу положень ст.330 ЦК України. При цьому дії відповідача-1 ОСОБА_4 щодо приховування від органу приватизації факту вибуття в 1995 році на постійне проживання в м. Київ, отримання квартири у місті Києві та її безоплатної приватизації 07.10.1997 року, відчуження належної їй частки приватизованої квартири в м. Києві 26.05.2020 року та відразу ж подання 01.06.2020 року до органу приватизації заяви про надання дозволу на приватизацію квартири в м. Прилуках, вказують на недобросовісну поведінку відповідача направлену на незаконну та потворну безоплатну приватизацію квартири в м. Прилуках, та підтверджують наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач вчинить дії направлені на відчуження незаконно приватизованої частки квартири.

Вивчивши зміст поданої заяви та додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Накладення заборони на відчуження майна, про що просять у своїй заяві позивачі, є одним з видів забезпечення позову (ч.1 ст.150 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення заборони на відчуження нині спірних 29/50 часток житлової квартири може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки вказане майно, може бути відчужене відповідачем до часу винесення рішення у даній справі, тому суд вважає, що забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження 29/50 часток житлової квартири дійсно співвідноситься з предметом позову, у зв`язку з чим приходить до висновку, що клопотання позивача про накладення заборони на відчуження 29/50 часток житлової квартири АДРЕСА_1 , є обґрунтованим та необхідним для забезпечення фактичного виконання рішення у справі в разі задоволення позову, а такий вид забезпечення позову є наймеш обтяжливим для відповідача ОСОБА_4 , не порушить її право власності та не завдасть збитків, отже, у даному випадку є цілком розумним, співмірним та доцільним видом забезпечення поданого позову.

Керуючись ст.149 - 153, 247, 258-261, 353-354 ЦПК України, суддя,-

постановив:

Заяву позивача-1 ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах позивача-2 малолітньої доньки ОСОБА_2 , позивача-2 ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити.

Забезпечити позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах позивача малолітньої доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Прилуцької міської ради Чернігівської області, Виконавчого комітету Прилуцької міської ради, Управління адміністративних послуг (Центру надання адміністративних послуг м. Прилуки) Прилуцької міської ради, Міського голови територіальної громади міста Прилуки Чернігівської області Попенко Ольги Михайлівни, про визнання незаконними та скасування рішень органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло, зняття з реєстрації місця проживання та припинення речових прав на нерухоме майно, шляхом накладення заборони на відчуження 29/50 часток житлової квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 жовтня 2020 року Прилуцькою міською радою.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя В.М. Бездідько