Справа № 548/576/20
Провадження № 2/548/329/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2020 року Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Старокожка В.П.,

за участю секретаря Комаренко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Хорольської міської ради Полтавської області, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позиція позивачів та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивували тим, що ними було добудовано квартиру у будинку квартирного типу за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з: квартири № 3 Літ. «А-1», загальною площею 127,6 кв.м., житловою площею 78,9 кв.м., веранди Літ. «а1», прибудови Літ. «А2», літньої кухні Літ. «Б», погребу «підБ», літнього душу- вбиральні Літ «б», огорожі № 1, хвіртки № 2, проте під час узаконення вказаного нерухомого майна державний реєстратор відмовився реєструвати добудовану квартиру, тому позивачі просили суд визнати право власності за ними на зазначену квартиру пропорційно до часток, які належать позивачам на праві власності.

10.04.2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, подав суду відзив про визнання позову, з клопотанням про розгляд справи у відсутність його представника.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що заява позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 30.10.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори та свідоцтва про право власності на житло від 16.12.1994 року, виданого органом приватизації при Хорольській міській раді.

В період із 2012 року по 2014 рік позивачами було проведено реконструкцію належної квартири, в ході якої було збудовано веранду (в технічному паспорті літера «а»), прибудову (в технічному паспорті літера «А2»), літню кухню (в технічному паспорті літера «Б»), погріб (в технічному паспорті зазначено «під Б»), літній душ - вбиральню (в технічному паспорті літера «б»), огорожу (в технічному паспорті № 1), хвіртку (в технічному паспорті № 2).

Таким чином, внаслідок самовільної прибудови загальна площа квартири збільшилась із 50,6 кв.м. на 126,7 кв.м., а житлова з 28,6 кв.м. на 78,9 кв.м. та змінилась кількість житлових кімнат з 2-х до 4-х.

В жовтні 2019 року позивачі звернулись до виконкому Хорольської міської ради Полтавської області із заявою про надання дозволу на проведення реконструкції з метою подальшої державної реєстрації самовільно збудованих будівель, але листом № 1374/03-18 від 13.10.2019 року було повідомлено про те, що в зв`язку із відсутністю в м. Хорол затвердженого в установленому порядку історико-архітектурного опорного плану міська рада не може розглянути питання про надання дозволу на реконструкцію.

Норми права, застосовані судом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України ( про правовий режим самочинного будівництва )" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки ; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво" .

Правові наслідки самочинного будівництва, здійсненого власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 ЦК України".

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; ч. 5 „на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб".

П. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних і цивільних справ від 30.03.2012 року № 6 зазначає, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону № 2780-ІІ спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями ДБАК у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. У зв`язку з цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону; п. 12 „у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК ) Разом з тим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст. 375), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб ( ч. 5 ст. 376 ЦК ). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки, чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті ; чи є порушені будівельні норми та правила істотними; п. 14 на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалась у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною, проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (ч. 3 ст. 375 ЦК)".

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 3 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Частина 3 ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» забороняє експлуатацію об`єктів, не прийнятих в експлуатацію в установленому законом порядку.

Відповідно до змісту пп.1 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно вимог ст.ст. 5, 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджений Постановою КМУ від 13.04.2011 року № 461 (в редакції Постанови КМУ від 08.09.2015 року № 750), введення в експлуатацію можливе на підставі рішення суду про визнання права власності на самочинно збудоване (реконструйоване) нерухоме майно.

Частина 2 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник квартири (житлового будинку) може на свій розсуд здійснювати зміни в житлі, за умови, якщо ці зміни не призведуть до порушень прав інших власників (співвласників) житла.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Мотивована оцінка аргументів сторін.

Як встановлено в судовому засіданні позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_3 , право власності на яку набуте ними в установленому законом порядку та користувачами земельної ділянки, на якій розташована зазначена будівля, то рішенням суду може бути визнано за нами право власності на самочинне будівництво, а саме: веранду (в технічному паспорті літера «а»), прибудову (в технічному паспорті літера «А2»), літню кухню (в технічному паспорті літера «Б»), погріб (в технічному паспорті зазначено «під Б»), літній душ - вбиральню (в технічному паспорті літера «б»), огорожу (в технічному паспорті № 1), хвіртку (в технічному паспорті № 2).

З огляду на те, що квартира належить позивачам на праві спільної часткової власності, право власності на об`єкт самочинного будівництва підлягає визананню за кожним з позивачів пропорційно до часток, в яких їм належить квартира: Ѕ за ОСОБА_1 , ј за ОСОБА_2 , ј за ОСОБА_3 .

Наявні в матеріалах справи письмові документи свідчать про те, що добудова відповідає архітектурним, санітарним та протипожежним нормам та правилам, знаходиться в межах земельної ділянки та не знаходиться на суміжних земельних ділянках.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивачів та визнання за останніми права власності на квартиру у будинку квартирного типу за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з: квартири № 3 Літ. «А-1», загальною площею 127,6 кв.м., житловою площею 78,9 кв.м., веранди Літ. «а1», прибудови Літ. «А2», літньої кухні Літ. «Б», погребу «підБ», літнього душу- вбиральні Літ «б», огорожі № 1, хвіртки № 2.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13 ЦПК України, ст.ст. 356, 357, 376, 383, 392 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ,

( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 )

ОСОБА_2 ,

( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_3 , ІПН: НОМЕР_4 )

ОСОБА_3

( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , ІПН: НОМЕР_6 )

до Хорольської міської ради Полтавської області

(, адреса: м. Хорол, вул. Незалежності, буд. 37, Полтавська область)

про визнання права власності

задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири у будинку квартирного типу за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з: квартири № 3 Літ. «А-1», загальною площею 127,6 кв.м., житловою площею 78,9 кв.м., веранди Літ. «а1», прибудови Літ. «А2», літньої кухні Літ. «Б», погребу «підБ», літнього душу- вбиральні Літ «б», огорожі № 1, хвіртки № 2, вартістю 312 012,00 грн.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ј частку квартири у будинку квартирного типу за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з: квартири № 3 Літ. «А-1», загальною площею 127,6 кв.м., житловою площею 78,9 кв.м., веранди Літ. «а1», прибудови Літ. «А2», літньої кухні Літ. «Б», погребу «підБ», літнього душу- вбиральні Літ «б», огорожі № 1, хвіртки № 2, вартістю 312 012,00 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ј частку квартири у будинку квартирного типу за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з: квартири № 3 Літ. «А-1», загальною площею 127,6 кв.м., житловою площею 78,9 кв.м., веранди Літ. «а1», прибудови Літ. «А2», літньої кухні Літ. «Б», погребу «підБ», літнього душу- вбиральні Літ «б», огорожі № 1, хвіртки № 2, вартістю 312 012,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення шляхом подачі відповідної заяви до Апеляційного суду Полтавської області або, у відповідності до п. 15.5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до Хорольського районного суду Полтавської області (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складання повного тексту судового рішення: 06.05.2020

Головуючий