рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/4943/20

Номер провадження 2/495/2406/2020

30 листопада 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Боярського О.О.,

при секретарі судового засідання Рачицькій І.А.,

справа №495/4943/20

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

19.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя житловий будинок АДРЕСА_1 ; визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 посилається на те, що з 20 серпня 1983 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Під час перебування у шлюбі сторони придбали нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 .

З погіршенням сімейних стосунків сторони не в змозі проживати однією сім`єю, у зв`язку з чим не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства. Позивач зазначає, що відповідач позбавив її можливості проживати в їх спільному будинку, погрожує продати будинок та привласнити собі кошти від його продажу.

На даний час, як зазначає позивач, між нею та відповідачем не досягнуто згоди про поділ набутого за час шлюбу будинку, відповідач відмовляється в добровільному порядку здійснити поділ житлового будинку.

Оскільки, як стверджує позивач, будинок був придбаний сторонами в період шлюбу, він належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, тому позивач просить поділити вищевказане майно, шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідач подав до суду відзив на позов, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість.

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О. від 20.08.2020 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

23.09.2020 року до суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів по справі, яке було задоволено ухвалою від 23.09.2020 року.

Ухвалою від 30.11.2020 року пункт 2,3 позовних вимог ОСОБА_1 (щодо поділу рухомого майна) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя залишено без розгляду.

30.11.2020 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Олійник Р.В. подав до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя у вигляді житлового будинку підтримав, просив задовольнити.

30.11.2020 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Шаркевича В.Т. надійшла письмова заява про визнання позовних вимог щодо визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем право власності на Ѕ його частину. Просив розгляд справи здійснити у відсутності відповідача та його представника.

У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що дії відповідача щодо визнання позову не суперечать чинному законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 20 серпня 1983 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №14, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 19).

Із копії витягу про державну реєстрацію прав та копії свідоцтва про право власності вбачається, що 21.02.2011 року за ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 04.02.2011, виданого на підставі рішення виконкому Новоцаричанської сільської ради №03/2011 від 21.01.2011 було зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.14-15).

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, ними було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому, суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

За таких обставин, з урахуванням визнання позову відповідачем, судовим розглядом встановлено, що спірне майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, набутий ними за спільні кошти, тому це майно є їх спільною сумісною власністю і підлягає розподілу, оскільки кожна із сторін відповідно до ст.ст. 370,372 ЦК України має право на 1/2 частину від спільного майна, а реєстрація права власності лише за відповідачем порушує законні права та інтереси позивача як співвласника такого майна.

Таким чином, враховуючи, що житловий будинок АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину будинку, а тому позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 206, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 370,372 ЦК України, ст. 60, 63, 70, 71 Сімейного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_2 ) право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається в цілому з житлового будинку літ «А», житловою площею 35,5 кв.м., загальною площею 97,1 кв., гаражу літ. «Б», літньої кухні літ. «В», сараю літ. «Г», комори літ. «Д», сараю літ. «Є», вбиральні літ. «Ж», споруд №1-4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: О.О. Боярський