КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 381/123/20 Головуючий у І-й інстанції - Соловей Г.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 08.09.2017 року в м. Фастів по вулиці Київській, водій транспортного засобу «Hyundai Accent», власником якого є ОСОБА_1 , не вжила всіх заходів, щоб не допустити самовільного руху автомобіля, внаслідок чого сталося ДТП, а саме зіткнення з автомобілем «Kia Sportage», власником якого є позивач, в результаті чого вказаний автомобіль отримав механічні пошкодження. Винною в ДТП згідно постанови суду, визнано ОСОБА_1 . Згідно рахунку-фактури вартість матеріального збитку автомобіля «Kia Sportage» складає 17 760,10 грн.

Посилаючись на те, що відповідачем сума заподіяної шкоди не відшкодована, просив задовольнити позов та стягнути матеріальний збиток в сумі 17 760 грн.10 коп.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду заподіяну внаслідок ДТП в розмірі 9 000,127 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року дану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до ч.1 ст. 369 ЦПК України.

В поданих письмових поясненнях позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без зміни, вказуючи на законність судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із доведеності та обгрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з огллядду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 08 вересня 2017 року близько 12 год. 00 хв. в м. Фастів Київської області по вул. Київська, відповідачка ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1 , не вжила всіх заходів, щоб не допустити самовільного руху автомобіля, залишила його, в результаті чого даний транспортний засіб здійснив зіткнення з автомобілем марки «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_2 , належний позивачу, який стояв по переду.

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.09.2017 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч.1, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За правилом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_1 , була застрахована в страховій компанії НАСК «ОРАНТА» згідно полісу № АК/0401851.

З матеріалів справи слідує, що відповідач 08.09.2017 року повідомила НАСК «ОРАНТА» про дорожньо-транспортну пригоду, яку було визнано страховим випадком. В свою чергу позивачем було подано до НАСК «ОРАНТА» заяву про страхове відшкодування.

Згідно Страхового Акту № ОЦВ-17-9147/1 сума страхового відшкодування становила 5 677,47 грн. Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля марки «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_2 , позивачу по справі склав 6 187,47 грн. згідно Дослідження № АІ 1999ЕТ-29.09/5 № 9147 від 29.09.2017 року.

На підставі платіжного доручення № 5738 від 01.02.2018 року ПАТ НАСК «ОРАНТА» перерахувала на користь ОСОБА_2 5 677,47 грн.

Згідно розписки, наданої відповідачкою ОСОБА_1 , позивач отримав 23.03.2018 року від останньої 510 грн. в рахунок вартості франшизи. Дані обставини позивачем не спростовані.

Позивач погодився з вказаним розміром відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

За правилом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач вказував на те, що на підставі рахунку-фактури вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження з вини відповідачки автомобіля «Kia Sportage», складає 17 760,10 грн., що підтверджується рахунком-фактурою. Вказана сума заподіяної шкоди відповідачкою не відшкодована.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу ОСОБА_2 , як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язаннях: деліктному та договірному, та він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України випадків.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач обрав спосіб захисту свого права шляхом звернення до страховика НАСК «ОРАНТА», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_1 згідно полісу № АК/0401851, ав подальшому більше, ніж через два роки, звернувся в суд з позовом про відшкодування метеріальної та моральної шкоди з відповідачки, яка завдала йому шкоди.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_2 посилався на рахунок-фактуру № від 30 жовтня 2017 р., складений Філією «Автомобільний центр Київ» ПАТ Українська автомобільна корпорація», відповідно до якого загальна сума ремонтних робіт по відновленню автомобіля з ПДВ становить 17 760 грн. 10 коп., в т.ч. вартість робіт - 3 785.75 грн., а також вартість запчастин (матеріалів) - 11 014,33 грн., що без ПДВ складає 14 800 грн. (а.с.100).

Разом з тим, з відповіді НАСК «Оранта», наданої на звернення позивача про перегляд розміру страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб згідно з рахунком-фактурою № від 30 жовтня 2017 р, слідує, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля позивача склав 22%, виходячи з того, що під час огляду було зафіксовано пошкодження складових кузова, які не відносились до даного ДТП.

При цьому, страховою компанією було зазначено, що відповідно до автотоварознавчого досліденння №АІІ99ЕТ-29.09/5 від 29 вересня 2017 року, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля КІА, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження при ДТП склав 6 187,47 грн, вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 7 148,87 грн., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 6 187,47 грн.

Також з вказаного листа слідує, що наданий до НАСК «Оранта» рахунок -фактура № від 30 жовтня 2017 року, складений філія «Автомобільний центр Київ» ПАТ «Українська автомобільна корпорація», не може бути підставою для перегляду розміру страхового відшкодування, оскільки згідно протоколів оглядів (позиція №3) «ліхтар задній нижній правий» не має пошкоджень, що передбачають його заміну та позицію №2 «датчик системи паркування», можливо погодити його заміну за умови надання підтверджуючих документів (діагностики) пошкодження датчика.

Страховою компанією також було повідомлено позивача про те, що страховиком не зафіксовано несправність зазначених запчастин та відсутнє підтвердження щодо їх несправності, яка настала внаслідок саме ДТП від 09 вересня 2017 року, та було запропоновано позивачу надати транспортний засіб страховику для додаткового огляду в умовах СТО із забезпеченням повного доступу представника страховика до усіх запасних частин, які підлягають заміні, з метою складання додаткового протоколу.

В матеріалах відсутні докази того, що позивачем надавався належний йому автомобіль для додаткового огляду.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ (постанова Верховного Суду від 06.07.2018 року, справа №924/675/17).

Відповідно до вимоги ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, даною нормою Закону визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивачем не надано суду належних та переконливих доказів того, що сума 17760,10 грн.(з урахуванням вартості ПДВ), яку він просить стягнути з відповідачки в рахунок матеріального збитку, була ним фактично витрачена на ремонт автомобіля «Kia Sportage», сплачена згідно рахунку -фактури, і що виконавець робіт по ремонту автомобіля є платником ПДВ.

Наявність самого рахунку -фактури № від 30 жовтня 2017 року не є належним, переконливим та достатнім доказом визначення розміру заподіяної позивачу шкоди, оскільки до даного рахунку -фактури не додана калькуляція робіт, які мають бути виконані по відновленню автомобіля. Окрім того, зі справи вбачається, що під час огляду транспортного засобу після ДТП було зафіксовано пошкодження складових кузова, які не відносились до даного ДТП, проте у відсутність калькуляції неможливо встановити, чи не включено в ремонтні роботи відновлення пошкоджень,заподіяних до даної пригоди. Між тим, вказаний рахунок -фактура також містить ремонтні роботи по відновленню частин автомобіля, пошкодження яких в протоколах огляду не виявлені ( ліхтар задній нижній правий) або можуть бути замінені за умови надання підтверджуючих документів ( датчик системи паркування), яких суду не надано.

Посилання позивача на звіт №19/99.03.20 від 27 березня 2020 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Kia Sportage», д.р.н. НОМЕР_2 становить 15 314,63 грн., колегією суддів відхиляються, оскільки даною оцінкою проводилось визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля, на дату його оцінки, тобто на 27 березня 2020 року, в той час як ДТП трапилась у вересні 2017 року.

Враховуючи наведне, колегія суддів не може погодитись з висновком суду про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди, в зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди в зв`язку з його недоведеністю.

Рішення суду в іншій частині не оскаржувалось.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2020 року в частині стягнення матеріальної шкоди,заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - скасувати та постановити нове рішення в цій частині, яким в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: