П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року м. Київ

Справа № 22-13948 Головуючий у 1-й інстанції: Даниленко В. В.

Унікальний № 753/17156/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 квітня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

у с т а н о в и л а:

У вересні 2018 року ТОВ «Веллфін» пред`явило в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 21 238 грн 05 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 грн (а.с.1-6).

В обґрунтування позивач вказував, що 09 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 10768, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 650 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кошти у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за договором позики, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість на загальну суму 21 238 грн 05 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 квітня 2019 року позов ТОВ «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» заборгованість за договором позики № 10768 від 09 лютого 2016 року у розмірі 21 238 грн 05 коп. та 1 762 грн. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та вирішити питання розподілу судових витрат (а.с.90-94).

Відзиву на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходило.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 квітня 2019 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

При розгляді справи районним судом були встановлені наступні обставини.

09 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 10768, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 650 грн.

Відповідно до п. 1.3. Договору позика надається строком на 1 (один) день.

За даними довідки щодо заборгованості за Договором станом на 03 вересня 2018 року загальна сума заборгованості позичальника перед позикодавцем за вищевказаним Договором позики та всіма нарахованими відсотками згідного нього становить 21 238 грн 05 коп.

Листом ТОВ «Платежі Онлайн» вих. № 34/05 від 20 травня 2018 року повідомляється, що було здійснено за дорученням ТОВ «Веллфін» 09 лютого 2016 року переказ на суму 650 грн, власник картки - ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей електронних реєстрів ТОВ «Веллфін» є юридичною особою, яка не перебуває в процесі припинення, та включене до Державного реєстру фінансових установ 17 серпня 2015 як фінансова компанія, а тому має право надавати фінансові послуги відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Веллфін» районний суд виходив з того, що відповідач своєчасно не повернула позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за договором позики, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка у відповідності до норм чинного законодавства підлягає стягненню на користь позивача.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.76-78).

Відповідно до змісту ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частини 1, 2 статті 1047 ЦК України).У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (у редакції, що була чинна на день виникнення спірних правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Пункт 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд вважає, що районний суд дійшов вірного висновку про те, що договір позики було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Доводи апеляційної скарги про те, що вказані позивачем реквізити паспорта відповідача не відповідають дійсності, що є підставою для відмови у задоволенні позову колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що згідно з вимогами пунктів 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін» заявник, що має намір отримати позику проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на Сайті Товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення Заявки на Сайті Товариства шляхом заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. В Заявці Заявник, який має намір отримати позику, зазначає достовірні, повні особисті дані, які необхідні Товариству для прийняття рішення про надання позики. Товариство не несе відповідальності за дії Позичальника при заповненні Заявки на отримання позики. Заявник заповнюючи Заявку надає свою згоду на передачу Товариству своїх персональних даних та їх обробку для проведення оцінки фінансового стану Заявника та його спроможність виконувати взяті на себе зобов`язання за Договором позики.

Також з копії заявки ОСОБА_1 для отримання позики з особистого кабінету на сайті http://creditup.com.ua убачається фотокартка ОСОБА_1 , її ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , розмір займу, час заповнення та інше (а.с.33).

Належність у даній копії заявки фотокартки ОСОБА_1 останньою не оспорюється, її ідентифікаційний номер платника податків зазначений вірно.

Крім того, відповідно до порядку отримання позики та підписання позичальником договору позики електронним підписом одноразовим ідентифікатором, рішення про видачу кредиту приймається автоматизовано після того як потенційний позичальник заповнює 6 розділів в анкеті, зокрема, інформацію про кредит, персональні дані, контакти, фінанси, фотокартка, документи (а.с.34).

Отже, підписавши електронним підписом договір позики № 10768, ОСОБА_1 несе відповідальність за надану нею інформацію та наслідки своїх дій (а.с.45).

Тому надання у електронній заявці некоректного номера паспорта та некоректних відомостей про зареєстроване місце проживання не має своїм наслідком недійсність договору та не свідчить про його неукладеність.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У даній справі, як вже зазначено вище, ОСОБА_1 не оспорює наявність свого фото у електронній заявці на отримання позики, не спростовує наявність у цій заявці номера її облікової картки платника податків (ідентифікаційного коду) та не оспорює факту здійснення нею електронного підпису заявки.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач мала карткові рахунки лише в АТ КБ «ПриватБанк» серед яких відсутній номер карткового рахунку на який були зараховані кошти, а саме НОМЕР_2 , про що, на думку скаржника, свідчить довідка з АТ КБ «ПриватБанк», колегія суддів відхиляє, оскільки рахунок на який були зараховані позичені ОСОБА_1 кошти може існувати у іншому банку, а доказів відсутності карткових рахунків у інших банках ОСОБА_1 суду не надано.

Водночас, відповідно до положень ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідачів не містить.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома