Справа № 445/1273/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі судді Бакаїм М. В.

з участю секретаря Стеців Н.Р.

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки - ОСОБА_2 ,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що у шлюбі з відповідачем у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ними був розірваний рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 27.10.2016 року. Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 16.10.2019 збільшено розмір аліментів та ухвалено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 09.06.2020 року спосіб стягнення аліментів змінений та визначено стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх його заробітків. Зазначає, що з метою забезпечення гармонійного та достатнього розвитку дитини необхідно змінити порядок стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти у розмірі ј усіх видів його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у нього з ОСОБА_1 виникли неприязні відносини, позивачка не дає йому можливості брати участь у вихованні дитини, зверталася до суду із позовом про позбавлення його батьківських прав. 27.02.2020 року позивачка зерталася до суду із позовною заявою про зміну порядку стягнення аліментів, в якій просила стягувати з нього аліменти в розмірі 1/4 частин з усіх його заробітків. Однак, суд 09.06.2020 року, вимоги позивачки задовольнив частково, судом було збільшено розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання дочки ОСОБА_5 , з 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/6 частини з усіх його доходів. З даним рішенням позивачка погодилася та не оскаржувала. Зазначає, що позивачка не надала доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, які б свідчили про необхідність зміни розміру аліментів. Окрім того, зазначає, що він офіційно не працює, має нерегулярний дохід, має іншу сім`ю, регулярно сплачує аліменти. Просить позову відмовити.

В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала та дала пояснення, аналогічні за змістом позовної заяви. Позовні вимоги просила задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позов. Зауважив, що законодавством України не обмежено позивачку у кількості звернень до суду із позовом про збільшенням розміру аліментів.

Відповідач в судове засідання 09.12.2020 року не з`явився, в судовому засіданні 07.12.2020 р. підтримав поданий відзив на позов, просив у задоволенні вимог позову відмовити повністю з вищенаведених підстав.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 12.08.2020 року відкрито провадження у справі та визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Вислухавши аргументи обох сторін, врахувавши викладене сторонами, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновків, що у задоволенні позову слід відмовити повністю за його необґрунтованістю та відсутністю підстав для його задоволення, виходячи з такого.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, згідно рішення Золочівського районного суду Львівської області від 16.10.2019 р., ОСОБА_3 було зобов`язано на користь ОСОБА_1 сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Згодом позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про зміну розміру аліментів і просила стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 усіх видів доходу.

Відповідно до рішення Золочівського районного суду Львівської області від 09.06.2020 року. позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково та змінено спосіб стягування аліментів та зобов"язано відповідача сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частини усіх видів його доходу, але не більше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Вищевказане рішення суду вступило в законну силу та ніким не оскаржувалося.

Факт проживання дитини з матір`ю відповідач не заперечував.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною 2 статті 51 Конституції України статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України,передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України, закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно вимог статті 192 СК України, розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне роз`яснення надане і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3.

Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18.

Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких доказів щодо наявності обставин, передбачених статтею 192 СК України, а саме: поліпшення майнового стану платника аліментів- ОСОБА_3 , погіршення стану здоров`я одержувача аліментів після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів, позивачкою не надано, як і не надано доказів на підтвердження того, що відповідач працює та отримує регулярний дохід.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що розмір аліментів на дитину є недостатнім, також не підтверджені в судовому засіданні.

Зокрема, ОСОБА_1 так і не навела будь-яких доказів щодо наявності обставин, передбачених статтею 192 СК України, для перегляду визначеного судом розміру аліментів за період винесення рішення Золочівського районного суду Львівської області про зміну порядку стягнення аліментів до дати подачі вищевказаною позовної заяви до суду, тобто за період з 09.06.2020 року по 22.07.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,141,259, 263-265,268,272,274-279 ЦПК України, ст.ст. 141, 155, 180, 181, 182, 184, 192 СК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Золочівський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. В. Бакаїм