Справа № 462/5808/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 грудня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Тимощук І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом квартирою АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування. Дарувальником квартири є його дід ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. На даний час в квартирі зареєстрований, але не проживає з 2018 року відповідач ОСОБА_2 , який був зареєстрований як син колишнього власника квартири ОСОБА_3 . Відповідач не приймає участі в оплаті комунальних послуг, а факт непроживання останнього підтверджується актами ЖБК «Володар-87» від 18.10.2019 р. та 21.07.2020 р.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 17.12.2020 р. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи та ухвалення заочного рішення на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оглянувши матеріали справи, дослідивши усі наявні докази у справі, суд виходив з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Зміст права власності, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч.1 ст. 319 ЦК України.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , що підтверджується договором дарування квартири від 17.05.2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 5, 6/.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 власник та ОСОБА_2 дядько /а.с. 4/.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 з 2018 року не проживає, що підтверджується актом ЖБК «Володар-87» від 18.10.2019 р. та 21.07.2020 р. /а.с. 7, 8/.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач більше двох років відсутній за місцем своєї реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 , він не являється членом сім`ї позивача, в судовому засіданні не встановлено домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування житловим приміщенням, добровільно відповідач не виписався із квартири позивача, тим самим створює перешкоди позивачу у здійсненні свого конституційного права власності на спірне житло, яким він вправі володіти, користуватися і розпоряджатися на власний розсуд, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В порядку ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача в користь позивача 840,80 грн. судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 89, 263-265, 274, 279, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право на користування житлом, квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Постигач О.Б.