Справа № 484/3327/20
Провадження № 2/484/1375/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2020р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Медведєвої Н.А.

секретар судового засідання Бикова О.П.

за участю позивачки - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про дотримання правил добросусідства, усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про дотримання правил добросусідства, усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язання демонтувати паркан, дві азбестоцементні труби, частково демонтувати бетонні сходинки та стягнення моральної шкоди.

На обґрунтування вимог позивачка вказала, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, на якій він розташований, належать їй та відповідачці на праві спільної часткової власності в рівних частках. Між нею та відповідачкою останнім часом виникають непорозуміння щодо користування спільним подвір`ям і спільною земельною ділянкою через те, що відповідачка порушує її права. Так протягом червня-липня 2020р. відповідачка самовільно, без узгодження з нею, впритул до її стіни встановила суцільний паркан з шиферу довжиною приблизно 2м та висотою 3м, який закріпила до зовнішньої стіни її частини будинку. Цей паркан перешкоджає вільному доступі до вікна з кухні, що унеможливлює його обслуговування та періодичного миття, створює перешкоди для обслуговування витяжних труб з газового котла та витяжної вентиляції з газової плити. На іншій частині подвір`я відповідачка встановили паркан з шиферу висотою 1,75м, що призвело до постійного затінення та порушення інсоляції земельної ділянки приблизно 10 кв.м. Крім того, відповідачка за відсутності її згоди на належній їй зовнішній стіні будинку закріпила дві азбестоцементні труби, які використовуються як опори, а також добудувала бетонні сходинки впритул до цокольної частини її стіни, внаслідок чого створюються перешкоди у закінченні ремонтних робіт цоколя та унеможливлює догляд за стіною будинку. На її зауваження відповідачка ображає її. Через конфлікти, що виникали між нею та відповідачкою з приводу вказаного, вона зазнала сильних моральних переживань, які також пов`язані й з незручностями у користування належною їй земельною ділянкою. Страждання спричинили погіршення фізіологічного, емоційного та психологічного стану: у неї підвищувався тиск, рівень цукру в крові. При зверненні за медичною допомогою їй був встановлений діагноз: постінфарктний кардіосклероз. Зазначені обставини призвели до порушення звичного укладу життя, вона була змушена витрачати час на відвідування медичних закладів, пошук фахівців, спілкування у консультування з юристами з приводу захисту її прав. Моральні страждання вона оцінила у 10 000грн.

Ухвалою від 08.10.2020р. позовна заява прийнята до розгляду, постановлено проводити розгляд у порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 05.11.2020р., визначені строки для подачі заяв по суті.

З матеріалами справи відповідачка ознайомилась в приміщенні суду 20.10.2020р. та в строк, встановлений судом 04.11.2020р. надала суду відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що бетонні сходинки, які просить частково демонтувати позивачка, існують вже досить давно, але з часом вони зруйнувались, отже вона провела їх реконструкцію. В іншому місці поставити сходинки неможливо. Оскільки позивачка у її відсутність могла вільно ходити по її частині земельної ділянки, вона побудувала огорожу. Свою частину земельної ділянки позивачка не обробляє та не садить жодних овочів. Вважає, що позов є необґрунтованим та просить в його задоволенні відмовити.

В підготовчому засіданні позивачка ознайомилась зі відзивом, їй був наданий строк для подачі відповіді на відзив та підготовче засідання було відкладене на 27.11.2020р.

16.11.2020р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивачка заперечила обставини викладені у відповіді.

Підготовче засідання 27.11.2020р. відкладене на 08.12.2020р. за клопотанням відповідачки.

07.12.2020р. відповідачкою надані заперечення, в яких відповідачка навела заперечення на відповідь на відзив.

Під час підготовчого засідання 08.12.2020р. позивачка уточнила, що вона просить зобов`язати відповідачку знести саме паркан, встановлений відповідачкою висотою 3м, який був закріплений до зовнішньої стіни її половини будинку, здійснити демонтаж двох труб та частково демонтувати бетонні сходинки до стану, який зазначений у технічному паспорті будинку.

Ухвалою від 08.12.2020р. підготовче провадження було закрите та справа призначена до розгляду на 16.12.2020р.

Під час судового розгляду позивачка вказала, що позовні вимоги підтримує та просить зобов`язати відповідачку демонтувати дві азбестоцементні труби, які були прикріплені до зовнішньої стіни її частини будинку у 2007р., оскільки вони псують естетичний вигляд її стіни; частково демонтувати сходинки до будинку та привести їх до стану, який зафіксований у плану будинку, оскільки відповідачка у 2019р. самовільно їх подовжила, що не відповідає плану будинку, а у неї немає можливості виготовляти нові документи на будинок, оскільки в Первомайському МБТІ їй повідомили, що таке перебудування сходинок тягне за собою внесення змін до технічних документів на будинок; демонтувати частину паркану висотою 3м, який відповідачка встановила, оскільки вона не має доступу до стіни своєї частини будинку, вікна кухні та позбавлена можливості обслуговувати газовий котел палення. Зазначила, що жодного дозволу на встановлення труб, перебудування сходинок та встановлення паркану не давала. Підтримала позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Відповідачка позов не визнала, вказуючи, що азбестоцементні труби, які закріплені до стіни частин будинку позивачки, поставлені з дозволу позивачки та слугують опорою для шиферу, бетонні сходинки вона лише реконструювала, оскільки вона придбала будинок вже з такою конфігурацією сходинок, але вони зруйнувались з часом. Також вона визнала, що дійсно встановила паркан висотою приблизно 3 метри з метою відгородити свою частину подвір`я та обмежити на свою частину подвір`я доступ позивачки. Однак такий паркан встановлений з дозволу позивачки. При цьому вона вказала, що дійсно позивачка немає доступу до стіни її частини домоволодіння, але вона згодна доглядати за цією стіною, білувати її. Вимоги в частині стягнення моральної шкоди вона також не визнала, вважаючи, що її діями моральна шкода не була завдана.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивачка та відповідачка є співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в рівних частках. Належний сторонам житловий будинок є одним цілим, що підтверджено технічним паспортом та відомостями бюро технічної інвентаризації. Виділ (поділ) в натурі будинку не здійснено, сторони фактично користуються частинами будинку квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 із самостійними виходами, відповідно до порядку, що склався.

Також сторони є співвласниками в рівних частках земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0013 загальною площею 0,0461га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Позивачка вказала, що територія двору між домами була у спільному користуванні, оскільки лише з цієї території є доступ до стіни її частини будинку та вікну її кухні.

Судове рішення або договір, яким було б визначено порядок користування спірною земельною ділянкою, сторонами не надані.

21.07.2020р. ОСОБА_1 звернулась до міського голови м. Первомайська із заявою щодо порушення її прав діями відповідачки, яка поставила суцільну огорожу висотою приблизно 1,75м, а біля будинку висотою 3м, яка перешкоджає їй доступ до стіни своєї частини будинку. також були відповідачкою встановлені дві азбестові труби.

Згідно повідомлення від 27.08.2020р. 12.08.2020р. відбулось засідання комісії з розгляду земельних спорів в межах м. Первомайська на якому вирішено: рекомендувати співвласникам земельної ділянки дійти згоди у вільному користування земельною ділянкою, що перебуває у їх власності, рекомендувати ОСОБА_2 прибрати перешкоду у виді забору на земельній ділянці.

Як пояснила позивачка, ОСОБА_2 після засідання вказаної комісії зрізала частину паркану висотою 1,75м до висоти у 40см, однак частину паркану висотою 3м, який поставлений впритул до стіни будинку та перешкоджає їй доступ до стіни її частини будинку, відповідачка прибрати відмовилась.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст.. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч.3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Сторони є власниками кожна по Ѕ частині зазначеного будинку та земельної ділянки, виділ часток в натурі не проводився, отже будинок та земельна ділянка належать сторонам на праві спільної часткової власності.

За змістом частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ч.1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватися до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи.

Крім того, відповідно до ст.. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частинами 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам інших громадян.

Отже, утримання будинку в належному стані, в тому числі, ремонт зовнішніх стін, є не тільки правом, а й обов`язком позивача.

Відповідачка визнала той факт, що дійсно вона впритул до стіни частини будинку позивачки (до зовнішньої стіни кімнати 2-6) поставила паркан висотою приблизно 3м з метою обмежити доступ позивачки до території двору біля своєї частини будинку. Також вона визнала, що через цей паркан відповідачка позбавлено доступу до стіни своєї частини будинку та вікна з кухні.

Вказане також підтверджується фотознімками, наданими позивачкою та відповідачкою.

Матеріали справи не містять доказів того, що зазначений паркан побудований відповідачкою за згодою іншого співвласника, позивачки.

Отже, судом встановлено, що влаштування відповідачкою паркану, який перешкоджає позивачці у користуванні власністю, а саме земельною ділянкою для обслуговування будинку та прибудинкової території, здійснення нею дій, пов`язаних з утриманням належного їй майна, є порушенням її прав, а тому вимоги позивача про їх захист в цій частині належать задоволенню.

Позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про те, що наявність на зовнішній стороні будинку двох азбестоцементних труб та сходинок саме такої конфігурації порушує її права як співвласник та користувача земельної ділянки. Висновок про те, що ці труби псують естетичний вигляд стіни будинку, бетонні сходинки побудовані з порушенням технічних документів на будинок та про необхідність їх обов`язкового демонтажу, є суто формальним твердженням позивача, яке належним чином не підтверджене.

Статтею 23 ЦК України передбачене право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положенням частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

На думку суду, у результаті протиправної поведінки ОСОБА_2 було завдано моральну шкоду ОСОБА_1 , яка полягає у порушенні її права користуватись власністю, моральних переживаннях у зв`язку із вказаним порушенням. Однак, з врахуванням характеру правопорушення, глибини моральних хвилювань, вимог розумності і справедливості суд вважає що в цій частині позов належить задоволенню частково на суму 500грн.

Крім того, позивачка не надала доказів того, що розмір моральної шкоди в сумі 10 000грн. є необхідним розміром для її відшкодування.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, на підставі ч.1 ст.. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачка витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 322 грн. 31 коп.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою, яка знаходиться у спільній частковій власності за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати частину самовільно встановленого на території домоволодіння впритул до будинку металевого паркану висотою 3м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 500 (п`ятсот) грн.

В задоволенні позовних вимог щодо демонтажу двох азбестоцементних труб, частковому демонтажу бетонних сходинок на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та стягнення моральної шкоди в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 322 (триста двадцять дві)грн. 31 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Н.А.Медведєва

Повне судове рішення складене 23.12.2020р.