Справа № 137/1090/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" грудня 2020 р.

Літинський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Желіховського В.М. секретаря судових засідань Голоти О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Літин цивільну справу за правилами позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.12.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1500.00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами банку", складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.

У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього станом на 28.05.2018 року виникла заборгованість за кредитом 1536.56 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 5927.26 грн., заборгованість по пені та комісії 3110.49 грн., штраф (фіксована частина) - 250.00 грн, штраф (процентна складова) 528.72 грн.

Відповідач зобов`язався здійснювати повернення кредиту зі сплатою процентів за користування кредитними коштами щомісячно, але він добровільно не розрахувався.

Тому змушені звернутися до суду з вказаним позовом та просять стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредиту в розмірі 11353,03 грн. і витрати по відшкодуванню судового збору в сумі 1762,00 гривень.

24.09.2019 р. представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Пономаренко Д.Ю. надав суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки з розрахунку заборгованості про кредиту витребуваним ухвалою суду від 14.09.2018 року (а.с.50-54) вбачається, що починаючи з 31.05.2011 року (дата останнього платежу повернення заборгованості) Банк фактично знав про своє порушене право проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Тобто, вказує, що з 2011 року і по сьогоднішній день строк позовної давності щодо основного зобов`язання та інших передбачених кредитним договором №б/н від 10.12.2007 року сум сплив, при цьому строк не переривався, а Банк звернувся до суду за захистом своїх порушених прав лише у червні 2018 року.

За таких підстав просить застосувати строк позовної давності і в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

Крім того, 17 червня 2020 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Пономаренко Д.Ю. надав додаткові пояснення по справі, де вказує, що ОСОБА_1 дійсно отримав кредит у розмір 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у анкеті-заяві позичальник підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Разом з цим, дана анкета-заява не містить відмітки, яку карту отримав відповідач, розмір кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, а також розмір та випадки застосування штрафів та пені.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору.

Тому вважає, що така обставина є також однією з підстав для відмови у позові.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Єлісєєв С.Л. в судовому засіданні позовні вимоги з підстав з зазначених в позові підтримав повністю і просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Пономаренко Д.Ю.в судове засідання не з`явився.

03.11.2020 р. до суу надіслав заяву відповідно до якої розгляд цивільної справи просить провести у відсутність відповідача та його представника. Крім цього, просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог та у зв`язку з цим просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 10.12.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1500.00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 9 т.1).

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 28.05.2018 року виникла заборгованість за кредитом 1536.56 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 5927.26 грн., заборгованість по пені та комісії 3110.49 грн. що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 5-8 т.1) та розрахунком витребуваним ухвалою суду від 14.09.2018 р. (а.с. 50-54 т.1).

Із виписки за період з 01.08.2015 по 31.08.2015 по картці ОСОБА_2 (а.с.113 т.2) встановлено, що 14.08.2015 р. було здійснено банківські операції через Приват 24. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). При цьому, суд враховує, що у відповідності до положень ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідно до ст.258 ч.2 п. 1) позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до наданого до позову розрахунку а.с.(5-8) станом на 10.12.2007 року судом встановлено, що пеня за несвоєчасну сплату боргу за період з 30.05.2017 року по 28.05.2018 року становить 168,96 гривень, які і підлягають до стягнення з відповідача ОСОБА_1 .

Щодо застосування строку позовної давної заявленої представником відповідача, суд вважає необхідним відмовити в такому застосуванні, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 02.07.2018 р., а остання операція по картковому рахунку відкритому на ім`я ОСОБА_1 була здійснена 14.08.2015 р. (а.с.113 т.2) тобто строк на звернення до суду позивачем не пропущений.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача та врахувавши письмову представника відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором б/н від 10.12.2007 року в розмірі 7632,72 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1536.56 гривень та заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 5927.26 гривень та пеню в розмірі 168,96 грн.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Розмір судових витрат, понесених позивачем, складає 1762,00 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 7632,72 грн. х 100% : 11353,03 грн. ціни позову = 67,23 %), тобто 67,23 % від суми сплаченого судового збору (67,23 % х 1762 грн:/100% = грн), що складає 1184,60 грн.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 76-82, 141, 258-265, 268,293,294 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 610-612, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Літинським РВ УМВС України у Вінницькій області 30.12.2011 року, ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь (рахунок № НОМЕР_3 , , МФО 305299, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.12.2007 року в розмірі 7632,72 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1536.56 гривень та заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 5927.26 гривень та пеню в розмірі 168,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Літинським РВ УМВС України у Вінницькій області 30.12.2011 року, ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь (рахунок № НОМЕР_3 , , МФО 305299, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) відшкодування витрат зі сплати судового збору в сумі 1184,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя : Желіховський В. М.