ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9945/20 Справа № 210/5173/20 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року, яке постановлено суддею Сільченко В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 20 серпня 2008 року позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з них 40% - по радикулопатії та 25% - по Хозл, третя група інвалідності, безстроково.

Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, та йому завдана моральна шкода, тому просив суд стягнути з відповідача 306 995 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача 4 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку апелянта судом не враховано глибину моральних страждань позивача, які останній відчуває з урахуванням отриманого ним професійного захворювання, необхідності постійного лікування та проходження чисельних оглядів МСЕК.

Представник позивача вказує на те, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ході, болі та хрипи у грудній клітці, кашель, біль та обмеження об`ємів рухів в попереково крижовому та шийному відділах хребта, в плечових, ліктьових та колінних суглобах, оніміння та важкість в нижніх кінцівках, утруднення ходи, головний біль, запаморочення, підвищення артеріального тиску.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» зазначає про те, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та таким, що відповідає дійсним обставинам справи, натомість апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Тер - Товмасян Ю.Г., яка заперечувала проти задоволення апеляційної представника позивача та просила рішення суду залишити без змін,перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на апеляційну скаргу представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 06 серпня 1997 року по 04 червня 1998 року працював на посаді слюсаря ремонтника агломераційного цеху Криворізького державного гірничо металургійного комбінату, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 12 березня 2008 року позивач звільнений за власним бажанням (а.с. 58-59).

Відповідно до п. 4 Акту №15 розслідування хронічного професійного захворювання від 28 липня 2008 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок праці, зокрема, на підприємстві відповідача, де він підпадав під вплив пилу, параметри якого перевищували норми ГДК, несприятливого мікроклімату та виконував роботи в умовах важкої праці (а.с. 14).

Згідно п.5 Акту, причиною професійного захворювання у позивача є робота впродовж 25 років 7 місяців в умовах важкої праці, несприятливого мікроклімату та запиленості повітря робочої зони, рівень якої перевищував норми ГДК (а.с. 14).

Висновком МСЕК від 20 серпня 2008 року позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з них 40% - по радикулопатії та 25% - по Хозл, третя група інвалідності, безстроково (а.с. 8-11)

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, зокрема, на підприємстві відповідача і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди та з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Відповідно до п. 4 Акту №15 розслідування хронічного професійного захворювання від 28 липня 2008 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок праці, зокрема, на підприємстві відповідача, де він підпадав під вплив пилу, параметри якого перевищували норми ГДК, несприятливого мікроклімату та виконував роботи в умовах важкої праці. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, зокрема, з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», яким було допущено перевищення нормативи через недосконалість робочого місця.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано, що позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів 25 років 7 місяців, з яких позивач працював на підприємстві відповідача на протязі 9 місяців 29 днів, внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя. Позивач відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ході, болі та хрипи у грудній клітці, кашель, біль та обмеження об`ємів рухів в попереково крижовому та шийному відділах хребта, в плечових, ліктьових та колінних суглобах, оніміння та важкість в нижніх кінцівках, утруднення ходи, головний біль, запаморочення, підвищення артеріального тиску. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є довготривалими, пройдені курси лікування не надали належного ефекту, усвідомлення чого завдає позивачу додаткового душевного болю та страждань, суд першої інстанції врахував відсоток втрати професійної працездатності, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів 25 років 7 місяців, з яких позивач працював на підприємстві відповідача на протязі 9 місяців 29 днів, конкретні обставини по справі та вірно визначив розмір моральної шкоди,яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 4 000 гривень.

Тому, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом, з вищенаведених підстав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: