У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2020 р.

м. Київ

справа № 755/8180/20

провадження № 4с/755/289/20

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції у м. Києві Гусєва Яна Андріївна, ОСОБА_2 , про визнання дій неправомірними, -

УСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Дніпровського РВ ДВС Гусєвої Я.А. в межах виконавчого провадження ВП № 60506010; визнати недійсними та скасувати акти державного виконавця від 21.12.2019 року, 29.12.2019 року, 04.01.2020 року, 12.01.2020 року, 18.01.2020 року щодо встановлення виконання рішення суду ОСОБА_1 ; скасувати постанову про накладення арешту від 10.01.2020 року у розмірі 1 700,00 грн.; скасувати постанову про накладення арешту від 10.01.2020 року у розмірі 3 400,00 грн.; скасувати постанову про арешт коштів боржника від 23.01.2020 року.

Заявник мотивує свої вимог тим, що на виконанні у Дніпровському РВ ДВС перебуває виконавчий лист № 755/14971/18, виданий Дніпровським районним судом м. Києва від 30.10.2019 року про встановлення способу участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 05.11.2019 року відкрито виконавче провадження. 16.11.2019 року за місцем проживання боржника/заявника та дитини здійснено вихід державного виконавця для виконання рішення суду. Заявник не заперечує проти виконання рішення суду щодо участі батька у вихованні сина, але після застосування фізичної сили з боку батька відносно матері дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитина категорично не бажає спілкуватись з батьком. Після зміни державного виконавця у виконавчому провадженні, жодних листів чи повідомлень від державного виконавця заявнику не надходило. 24.01.2020 року заявнику надійшло повідомлення про арешт банківських рахунків за постановою державного виконавця. Після чого було встановлено, що державний виконавець разом із стягувачем виїжджали за місцем реєстрації боржника/заявника, про що було складено оскаржувані Акти, однак вказані у Актах обставини заявник вважає такими, що не відповідають дійсності, тому заявник вимушена звернутись з даною скаргою до суду.

Представник заявника ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні у межах кримінального провадження. Однак, суд критично оцінює клопотання представника заявника ОСОБА_4 , з огляду на ненадання ним жодного доказу на підтвердження зайнятості в іншому судовому процесі, що позбавляє суд можливості перевірити об`єктивність неявки представника в судове засідання. (а.с. 85)

Представник Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, відповідно до якої проти скарги заперечує, просить провести судове засідання за його відсутності, додатково зазначив, що скаржник ОСОБА_3 не виконує рішення суду не у добровільному, не у примусовому порядку, дитину йому для побачення не надає. (а.с. 88)

Згідно положення частини другої статті 450 Цивільного процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вивчивши зведене виконавче провадження, долучене до матеріалів справи, приймаючи до уваги пояснення учасників справи, суд приходить до наступного.

Згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Згідно положення ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Так, судом встановлено, що за даними Витягу з ЄДРДР 20.09.2019 зареєстровано заяву ОСОБА_3 щодо вчинення 17.09.2019 року ОСОБА_2 відносно неї кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України. (а.с. 8)

На підставі заяви стягувача 05.11.2019 року державним виконавцем Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ відкрито виконавче провадження ВП № 60506010 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/14971/18 від 30.10.2019 року, за яким визначено наступні способи участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : кожну першу і третю суботу та другу і четверту неділю місяця з 10-00 год. До 18-00 год., з урахуванням режиму харчування та сну. (а.с. 6-7)

Згідно Листа КНП «Консультативно-діагностичний центр дитячий Дніпровського району м. Києва» від 11.11.2019 року № 780/01, з 18.09.2019 року з метою стабілізації та відновлення психологічного стану дитини ОСОБА_3 систематично проводяться корекційно-терапевтичні заняття психологом КНП «Консультативно-діагностичний центр дитячий Дніпровського району м. Києва» ОСОБА_5 . Компенсація чоловічої уваги та зразку поведінки відбувається за рахунок його дідуся та близьких родичів. Останнім часом ОСОБА_3 став поводитися спокійніше, агресивні прояви стають рідшими, сон поступово стабілізується. (а.с. 9-10)

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

21.12.2019 року, 29.12.2019 року, 04.01.2020 року, 12.01.2020 року 18.01.2020 року, 31.01.2020 року державним виконавцем складено Акти, відповідно до яких при виході державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 рішення суду добровільно не виконується, дитину не надано для побачення із батьком ОСОБА_2 (а.с. 11; 12, 13; 14; 15; 89)

За даними Витягів із бази АРМ 102 Національної поліції від 16.11.2019 року, від 26.01.2020 року, 15.02.2020 року, від 04.07.2020 року, ОСОБА_2 повідомлено до чергової частині про те, що його колишня дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , систематично не виконує рішення суду, не дає заявнику ОСОБА_2 бачитися з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 90, 91, 92, 93, 94)

Згідно Листів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві розглянуто звернення ОСОБА_2 щодо ненадання ОСОБА_3 для побачення сина, ОСОБА_3 надано пояснення про те, що малолітній син відмовляється спілкуватися із батьком. (а.с. 95, 96)

Згідно Листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. київ) від 24.03.2020 року, ОСОБА_2 повідомлено, що за заявою боржника ОСОБА_3 остання не може з`явитись разом із сином ОСОБА_3 на зустріч, яка запланована на 07.03.2020 року, у зв`язку із поганим самопочуттям дитини та наголосила, що виконує рішення суду, не перешкоджає у зустрічах батька із сином. (а.с. 97)

10.01.2020 року, 22.01.2020 року державним виконавцем прийнято постанови, якими накладено штрафи на ОСОБА_3 за невиконання рішення суду, дитину не надано для побачення із батьком. (а.с.16; 17)

23.01.2020 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № 60952600 прийнято постанову про арешт коштів боржника, якою у зв`язку із несплатою боржником ОСОБА_3 заборгованості згідно виконавчого документа для забезпечення належного виконання рішення органом державної виконавчої служби, виникла необхідність накласти арешт на грошові кошти , що містяться на рахунках боржника ОСОБА_3 (а.с. 18)

Принцип обов`язковості судового рішення, закріплений на конституційному рівні (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України), набуває свого втілення у судоустрійному і процесуальному законодавстві. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Судове рішення, яким закінчується розгляд справи, є найважливішим актом судової влади. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення» воно покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Судове рішення ухвалюється іменем України незалежно від того, до якого рівня судової системи або юрисдикції належить суд і в якому складі суддів (одноособово чи колегіально) розглянуто справу; саме в ньому підбивається підсумок судового розгляду.

Принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, надає їм властивості закону по справі, у якій вони постановлені. Тому вони є обов`язковими для виконання на території України всіма фізичними і юридичними особами, яких ці рішення стосуються. Так, відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частиною 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено відсутність правових підстав для визнання незаконними дій та скасування актів державного виконавця від 21.12.2019 року, 29.12.2019 року, 04.01.2020 року, 12.01.2020 року, - оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів добровільного виконання заявником/боржником ОСОБА_3 рішення суду, яким визначено способи участі батька/стягувача ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В матеріалах справи відсутні докази письмового повідомлення державному виконавцеві заявником/боржником ОСОБА_3 про наявність обставин, які б були підставою для зупинення чи відкладення вчинення виконавчих дій з обов`язкового виконання рішення суду, не надано доказів наявності поважних причин для відкладення вчинення виконавчих дій щодо забезпечення побачення батька із малолітнім сином.

При цьому, слід зауважити, що стягувача ОСОБА_2 наділено правом на участь у вихованні дитини, яке визнано і захищено судом, з урахуванням інтересів дитини. На переконання суду, виконавчі дії не порушуватимуть конституційну засаду обов`язковості виконання рішення суду і не суперечать їй. Однак, фактичні обставини цієї справи не дають суду підстав для висновку про те, що заявник/боржник ОСОБА_3 проявляє сумлінність та дійсно намагається виконати остаточне рішення суду в частині участі батька у вихованні сина і не створює йому перепон у цьому.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_3 , в частині оскарження дій та актів державного виконавця задоволенню не підлягає.

В частині оскарження заявником постанов державного виконавця про накладення на боржника штрафів за невиконання рішення суду та арешту у зв`язку з їх несплатою, слід зазначити наступне.

Порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, був визначений у розділі VII Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час звернення зі скаргою до суду. ЦПК України визначив порядок реалізації судового контролю за виконанням судових рішень у статтях 447-453 розділу VII.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній на час розгляду справи, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім зазначеного порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, відповідний порядок також встановлений Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII), що був чинним на час прийняття оскарженої постанови державного про стягнення зі скаржника виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини другої вказаної статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, Закон України «Про виконавче провадження» встановив спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Згідно з цим порядком відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів, і їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15, від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 766/10137/17, від 3 квітня 2019 року у справах № 370/1034/15-ц і № 370/1288/15, від 12 червня 2019 року у справі № 370/1547/17).

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 381/2126/18 вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що приписи частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII застосовуються лише до скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, вчинені на виконання постанови про стягнення виконавчого збору (тоді як скарги на такі постанови має розглядати суд, який видав виконавчий документ). Оскільки скаржник звернувся до суду щодо неправомірних, на його думку, дій і рішення державного виконавця стосовно стягнення виконавчого збору, цей спір має розглянути суд адміністративної юрисдикції.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що вимога заявника про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця про скасування постанов про накладення штрафів за невиконання рішення суду та арешту коштів у зв`язку з несплатою штрафів підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і не належить до компетенції суду загальної юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, ст.ст. 258-261, 268, 352-354, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції у м. Києві Гусєва Яна Андріївна, ОСОБА_2 , в частині вимог про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування актів щодо невиконання боржником рішення суду - залишити без задоволення.

Провадження у скарзі ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції у м. Києві Гусєва Яна Андріївна, ОСОБА_2 , в частині вимог про визнання неправомірними та скасування постанов про накладення на боржника штрафів та про арешт коштів боржника у зв`язку із несплатою штрафів - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники судового розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 17 грудня 2020 року.

Суддя: В.І. Галаган