Справа № 308/7086/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді - доповідачки Готри Т.Ю.,

суддів Фазикош Г.В., Джуги С.Д.,

за участі секретарки судових засідань Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Гончаров Валентин Вікторович, про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «МІО КАФФЕ», про визнання права власності на майно та витребування його з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2020 року, постановлену суддею Деметрадзе Т.Р.,

встановив:

У липні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Гончаров В.В., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «МІО КАФФЕ», про визнання права власності на майно та витребування його з чужого незаконного володіння.

24.07.2020 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гончаров В.В. подав до суду заяву про забезпечення цього позову.

Заяву обґрунтував тим, що спірне майно, а саме: уживані машина для вакуумного пакування кави у полімерні пакети фірми «ОРЕМ», тип ARIETE VAC, промислова машина для розмелювання кави фірми «STA» з електричним приводом і вакуумна пакувальна машина фірми «Covimac», моделі «ECO 500 SA», виробництва Італії, відповідно, 1992, 1996 і 2003 років, змонтовані на стаціонарній основі в належному відповідачу ОСОБА_3 виробничому приміщенні (ангарі) по АДРЕСА_1 , яке на підставі договору оренди від 01.09.2019 орендує відповідач ОСОБА_5

ОСОБА_5 не визнає право власності позивача на зазначене майно, у зв`язку з відсутністю у нього конкретних ідентифікуючих характеристик, які були пошкоджені. Водночас ОСОБА_5 продовжує користуватися спірним майном в особистих цілях, використовуючи його у своїй діяльності.

У позивача відсутній доступ до вказаного приміщення, а відтак, і до спірного майна. Посилався на наявність у відповідачів майнового інтересу, що полягає у не бажанні повернути ОСОБА_1 дане обладнання, та їх намір надалі продовжувати використовувати його для задоволення особистих інтересів.

Зважаючи на такі обставини і враховуючи поведінку відповідачів, наявність у них можливості у будь-який час демонтувати майно та вивезти його в інше приміщення, відсутність у позивача доступу до спірного майна, а тому з метою забезпечення позову просив:

- накласти арешт на уживані машину для вакуумного пакування кави у полімерні пакети фірми «ОРЕМ», тип ARIETE VAC, промислову машину для розмелювання кави фірми «STA» з електричним приводом, вакуумну пакувальну машину фірми «Covimac», моделі «ECO 500 SA», виробництва Італії, відповідно 1992, 1996, 2003 років, які знаходиться у належному ОСОБА_3 та орендованому ОСОБА_5 виробничому приміщенні (ангар) по АДРЕСА_1 ;

- передати зазначене майно на відповідальне зберігання громадянину ОСОБА_6 , з можливістю його демонтажу і вивезення без пошкодження);

- заборонити ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам (окрім відповідального зберігача) вчиняти дії щодо використання, експлуатації, демонтажу, перевезення тощо цього обладнання;

- зобов`язати ОСОБА_5 та ОСОБА_3 надати ОСОБА_6 доступ до виробничого приміщення (ангару) по АДРЕСА_1 з метою фактичного виконання ухвали суду в цій справі у частині передання обладнання на відповідальне зберігання ОСОБА_6 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.07.2020 заяву адвоката Гончарова В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гончаров В.В. просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Скаргу мотивував тим, що висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем обставин щодо необхідності забезпечення позову і не підтвердження факту утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову є такими, які не відповідають дійсності та є помилковими. Посилався на порушення місцевим судом норм процесуального права і не надання належним чином оцінки доводам заявника, зокрема, про невизнання відповідачем ОСОБА_5 права власності позивача на спірне майно, відсутність у майна конкретних ідентифікуючих характеристик через їх пошкодження, відсутність у ОСОБА_1 вільного доступу до виробничого приміщення і спірного майна, використання ОСОБА_5 в особистих цілях цього обладнання, яке відповідачі в будь-який час можуть демонтувати і вивезти його в інше приміщення, що унеможливить згодом виконання судового рішення про задоволення позову у даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Указував, що ОСОБА_1 у поданій заяві про забезпечення позову навів виключно припущення про можливе невиконання згодом відповідачем рішення суду, у випадку ухвалення такого на користь позивача, та не надав жодних належних і допустимих доказів в обґрунтування заяви про забезпечення позову. Посилався, що вжиття заходів забезпечення позову призведе до протиправного обмеження прав на мирне володіння майном та завдасть збитків власнику майна, що не перебуває з ОСОБА_1 у жодних правовідносинах.

За таких обставин судове рішення вважає законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гончаров В.В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, з підстав наведених у ній.

Відповідачі ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та представник третьої особи ТОВ «МІО КАФФЕ» - адвокат Ламбрух О.С. утретє в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Подана представником третьої особи ТОВ «МІО КАФФЕ» адвокатом Ламбрух О.С. заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з його участю 23.12.2020 в іншій справі, не підлягає задоволенню, оскільки розгляд справи вже відкладався за заявою адвоката Ламбрух О.С., яким не було подано суду доказів на підтвердження його хвороби у зв`язку з відкладенням розгляду справи 11.11.2020, а також за заявою відповідача ОСОБА_2 07.12.2020 вдруге було відкладено розгляд справи, та з урахуванням положень пунктів 10,11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо розумності строків розгляду справи судом та неприпустимості зловживання процесуальними правами, а також строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом 30 днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження (ч.1 ст.371 ЦПК України), яка в цій справі постановлена 01.09.2020, колегія суддів уважає за можливе розглянути зазначену справу.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гончарова В.В., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 , в особі його представника-адвоката Гончарова В.В., про забезпечення позову, місцевий суд виходив із того, що наведені позивачем обставини, за яких він просив ужити заходів забезпечення позову, ґрунтуються на припущеннях і без надання доказів на їх підтвердження, та не є вони достатніми підставами вважати ймовірності утруднення або неможливого виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову, а їх ужиття суттєво може обмежити права відповідача.

Проте колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може, оскільки до такого суд дійшов з порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Судом установлено, що 21 липня 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Гончаров В.В., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «МІО КАФФЕ», про визнання права власності на майно та витребування його з чужого незаконного володіння, а 24.07.2020 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гончаров В.В. подав до суду заяву про забезпечення цього позову.

Згідно з частинами першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам учиняти дії щодо предмета спору тощо. Приписами частин 2, 3 цієї ж статті констатовано, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову та заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Водночас при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову. Зазначені обставини є підставою позову та підлягають установленню та доведенню під час розгляду справи по суті.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гончаров В.В. посилався на порушення місцевим судом норм процесуального права і не надання належним чином оцінки доводам заявника, зокрема, про невизнання відповідачем ОСОБА_5 права власності позивача на спірне майно, відсутність у майна конкретних ідентифікуючих характеристик через їх пошкодження, відсутність у ОСОБА_1 вільного доступу до виробничого приміщення і спірного майна, використання ОСОБА_5 в особистих цілях цього обладнання, яке відповідачі в будь-який час можуть демонтувати і вивезти його в інше приміщення, що унеможливить згодом виконання судового рішення про задоволення позову у даній справі.

Колегія суддів уважає слушними доводи апелянта, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову спірне майно може бути знищене, пошкоджене, приховане тощо, що призведе до утруднення виконання можливого судового рішення.

На переконання апеляційного суду, позивач обґрунтував і довів відповідними доказами, яким суд першої інстанції не дав у повній мірі належної оцінки, що існують об`єктивні ризики реального невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду на користь ОСОБА_1 , що наявна очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам й інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а вжиття заходів забезпечення позову не порушить прав і законних інтересів інших учасників процесу.

Колегія суддів констатує, що предметом спору у цьому випадку є майнові вимоги позивача, а тому накладення арешту на спірне майно, передачі його на відповідальне зберігання (з можливістю демонтажу і вивезення без пошкодження) ОСОБА_6 , який не є учасником цієї справи, та забороні відповідачам або іншим особам вчиняти по відношенню до цього майна дії по його використанню, експлуатації, демонтажу і перевезення до закінчення розгляду справи по суті відповідатиме меті забезпечення позову.

Зважаючи на характер спору і зміст позовних вимог, апеляційний суд уважає, що вказані види забезпечення позову є достатніми, необхідними і співмірними заходами забезпечення позову за обставин зазначеного спору.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала не може вважатися законною та обґрунтованою.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з постановленням з цього питання нового судового рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову слід задовольнити частково в частині накладення арешту на вказане обладнання з передачею його на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , із можливістю його демонтажу і вивезення без пошкодження, та забороною ОСОБА_5 , ОСОБА_3 і будь-яким іншим фізичним, юридичним особам учиняти дії по його використанню, експлуатації, демонтажу й перевезенню, а у задоволенні решти вимоги заяви, яка не є видом забезпечення позову, оскільки фактично є заходом при виконанні ухвали про забезпечення позову, слід відмовити.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Гончаров Валентин Вікторович, задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2020 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Гончаров Валентин Вікторович, про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на машину для вакуумного пакування кави у полімерні пакети фірми «ОРЕМ», тип ARIETE VAC, бувшу у використанні, виробництва 1992 року, Італія; - промислову машину для розмелювання кави фірми «STA» з електричним приводом, бувшу у використанні, виробництва 1996 року Італія; - вакуумну пакувальну машину фірми «Covimac», модель «ECO 500 SA», бувшу у використанні, виробництва Італія, 2003 року, які знаходяться у належному ОСОБА_3 і орендованому Кроццолі Роберто виробничому приміщенні (ангар) по АДРЕСА_1 .

Перелічене вище майно передати на відповідальне зберігання громадянину ОСОБА_6 (РНКОПП НОМЕР_1 ) з можливістю демонтажу і вивезення обладнання без пошкодження.

Заборонити ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам вчиняти дії щодо використання, експлуатації, демонтажу, перевезення вище вказаного обладнання.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 грудня 2020 року.

Суддя-доповідачка

Судді