ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9545/20 Справа № 203/1740/19 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шатковська Ірина Юріївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Наталія Борисівна, про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору іпотеки, витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування записів про право власності та про обтяження, -

В С Т А Н О В И Л А:

15 травня 2019 року АТ Укрзалізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шатковська І.Ю., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Н.Б., про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору іпотеки, витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування записів про право власності та про обтяження. З урахуванням уточнень, позивач просив суд визнати недійсними договір купівлі-продажу від 15.03.2018 року та договір іпотеки від 27.03.2019 року; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлове приміщення АДРЕСА_1 ; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №25252760 від 15.03.2018 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на спірне приміщення, запис №30946110 від 27.03.2019 року про іпотеку та запис №30903513 від 27.04.2019 року про обтяження спірного приміщення (том 1 а.с.2-9, 172-174).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2020 року позов АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шатковська І.Ю., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кретова Н.Б., про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору іпотеки, витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування записів про право власності та про обтяження задоволено частково.

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 25252760 від 15 березня 2018 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 . Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» нежитлове приміщення АДРЕСА_2 . В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» судовий збір в сумі 1921 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» судовий збір в сумі 1921 грн. (том 2 а.с.61-66).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити (а.с. 69-79).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_3 (на теперішній час м.Дніпро) належав Дніпропетровському державному підприємству по перевезенню вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці та відповідно до акта приймання-передачі житлового фонду в 2000 році переданий на баланс ДЖКП «Південне». Суб`єктом управління державним майном, зокрема нежитловим приміщенням АДРЕСА_2 , яке було закріплене за ДП «Придніпровська залізниця» на момент передачі житлового фонду на баланс ОЖКП «Південне», було Міністерство транспорту та зв`язку України, правонаступником якого є Міністерство інфраструктури України.

На виконання п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №735 «Питання ПАТ «Українська залізниця» в установленому порядку 21.10.2015 року проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця», яке згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та статутом ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, у тому числі ДП «Придніпровська залізниця», реорганізованих шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення ПАТ «Українська залізниця» та наказу Міністерства інфраструктури України від 09.07.2014 року №301 «Про заходи щодо реорганізації Укрзалізниці, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування та інші заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року №200.

18.08.2015 року Міністром інфраструктури України затверджений передавальний акт ДП «Придніпровська залізниця» від 03.08.2015 року, згідно з яким правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків ДП «Придніпровська залізниця» після його реорганізації шляхом злиття переходить до ПАТ «Укрзалізниця».

Таким чином, відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанов Кабінету міністрів України №735 від 02.09.2015 року та №200 від 25.06.2014 року; зведеного переліку майна та передавального акту, затверджених Міністром інфраструктури України 18.08.2015 року, наказу №044 від 01.12.2015 року та додатку до нього, ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником ДП «Придніпровська залізниця» та до його статутного капіталу увійшло і нежитлове приміщення АДРЕСА_2 .

Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2011 року у справі №ПР25/265-10 (ПР30/39-10), яким задоволено позов Міністерства інфраструктури України до Дніпропетровської міської ради, треті особи ДП «Придніпровська залізниця», КВ ЖРЕП Кіровського району м.Дніпропетровська, СПД ОСОБА_3 , КП «ДМБТІ», КЖЕП «Південне» Дніпропетровської міської ради та, окрім іншого, визнано недійсним рішення Дніпропетровської міської ради №11/13 від 13.11.2003 року в частині прийняття у комунальну власність територіальної громади міста нежитлового приміщення №63 по АДРЕСА_3 , а також рішення Дніпропетровської міської ради №20/43 від 25.02.2009 року «Про приватизацію нежитлового приміщення житлового будинку літ.А-5 по АДРЕСА_3 », яким було розпочато процедуру приватизації приміщення АДРЕСА_2 .

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2011 року було залишено в силі постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.07.2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 27.11.2012 року.

Також судом встановлено, що 23.04.2009 року на підставі пізніше скасованого господарським судом рішення №11/13 від 19.11.2003 року, виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було видано свідоцтво про право власності на спірне нежитлове приміщення АДРЕСА_2 за територіальною громадою м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

В подальшому право власності на спірне нежитлове приміщення АДРЕСА_2 було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царєйкіним М.М. за реєстровим №1464. Продавцем за вказаним договором виступав ОСОБА_4 , яким при його укладенні на підтвердження належності йому на праві власності вказаного приміщення було надано заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.07.2013 року, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення від 14.08.1994 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 припинено право власності на нього за Дніпропетровською міською радою та визнано за ОСОБА_4 право власності на вказане нежитлове приміщення.

На підставі цього заочного рішення, приватним нотаріусом Царєйкіним М.М. при посвідченні договору купівлі-продажу від 22.10.2015 року було проведено реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за ОСОБА_4 (рішення про реєстрацію (з відкриттям розділу), індексний номер 25486699 від 22.10.2015 року) та подальшу реєстрацію права власності на підставі посвідченого договору за покупцем ОСОБА_2 (рішення про реєстрацію, індексний номер 25494969 від 22.10.2015 року).

В подальшому ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.04.2016 року заочне рішення цього суду від 09.07.2013 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.06.2016 року справу було передано за підсудністю до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська та в подальшому об`єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом ПАТ «Українська залізниця» до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , Дніпропетровської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , укладеного в простій письмовій формі 14.08.1994 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15.08.2016 року позов ОСОБА_6 про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 14.08.1994 року було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, а рішенням від тієї ж дати, що набрало законної сили, задоволено позов ПАТ «Українська залізниця» про визнання недійсним зазначеного вище договору.

Вказані обставини також встановлені рішеннями судів у цивільній справі №203/1796/16-ц за позовом ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Царєйкін М.М., про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування свідоцтва про право власності, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.01.2017 року у цивільній справі №203/1796/16-ц позов ПАТ «Українська залізниця» було задоволено частково, визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що був посвідчений 22.10.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царєйкіним М.М. та зареєстрований в реєстрі за №1464; скасовано свідоцтво про право власності, видане 23.04.2009 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , на підставі рішення Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19.11.2003 року; скасовано державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , проведену 22.10.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царєйкіним М.М. на підставі заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.07.2015 року; витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 нежитлове приміщення АДРЕСА_2 та визнано на нього право власності за ПАТ «Українська залізниця».

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.05.2017 року рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.01.2017 року скасовано та в задоволенні позову ПАТ «Українська залізниця» відмовлено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 06.02.2019 року було скасовано рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.05.2017 року та частково рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.01.2017 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.10.2015 року. В задоволені позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.10.2015 року відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Таким чином, зазначеними вище рішеннями судів було встановлено факт входження спірного нежитлового приміщення до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», незаконність його вибуття із володіння позивача, витребувано спірне майно із чужого незаконного володіння на користь ПАТ «Українська залізниця» з визнанням за останнім права власності на це майно.

Також судом встановлено, що після скасування 25.05.2017 року Апеляційним судом Дніпропетровської області рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.01.2017 року у цивільній справі №203/1796/16-ц та до перегляду цих рішень судом касаційної інстанції, спірне нежитлове приміщення АДРЕСА_2 було відчужено ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2018 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. за реєстровим №334.

05.03.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. було видано дублікат договору купівлі-продажу від 15.03.2018 року та посвідчено за реєстровим №241.

Крім того, 27.03.2019 року за реєстровим №424 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. було посвідчено договір іпотеки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_7 , що випливають з договору позики від 27.03.2019 року, в іпотеку було передано спірне нежитлове приміщення АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого 05.03.2019 року, за ОСОБА_1 15.03.2018 року було зареєстровано право власності на спірне нежитлове приміщення (номер запису про право власності 25252760).

27.03.2019 року на підставі договору іпотеки від 27.03.2019 року до реєстру було внесено запис про іпотеку №30946110, а також запис №30903513 про обтяження щодо спірного нерухомого майна.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи встановлення рішеннями судів у справі №ПР25/265-10 (ПР30/39-10) та у справі №203/1796/16-ц, що набрали законної сили, факту незаконного вибуття з володіння позивача нежитлового приміщення АДРЕСА_2 та визнання права власності на вказане приміщення за позивачем, а також, що в подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2018 року спірне нежитлове приміщення продано ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 від свого імені, який не мав права власності на вказане спірне майно, останнє вибуло із володіння позивача поза його волею, а тому ПАТ «Українська залізниця», як власник, набуло право витребувати своє майно від добросовісного набувача на підставі ст. 387,388 ЦПК України. При цьому, за вказаних обставин не потребують визнання недійсними укладені правочини купівлі-продажу та іпотеки. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки та скасування записів про іпотеку та запису про обтяження на підставі договору іпотеки, суд врахував, що стороною відповідного договору, а саме: іпотекодержателем, була ОСОБА_7 , яка позивачем в пред`явленому позові співвідповідачем не залучалась та відповідних клопотань в порядку ст.51 ЦПК України про залучення останньої до участі у справі в якості співвідповідача, позивачем під час розгляду справи не заявлялось. Тому, в задоволенні позову в цій частині також відмовив в зв`язку з пред`явленням цих вимог не до всіх належних відповідачів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Статтею 330 ЦК України визначено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені ст.388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не є власником спірного приміщення, право власності на яке зареєстроване за відповідачкою та не набув права на звернення до суду з відповідним позовом, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріалами справи встановлено право власності позивача, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Згідно ч.ч.1,2 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Як роз`яснено в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Доводи апеляційної скарги, що у зв`язку зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству, який набрав чинності з 16.01.2020 року, ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, змінено та відповідно відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 15.05.2019 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» № 340-IX від 05.12.2019 року, тому судом справа була розглянута в межах заявлених позивачем позовних вимог.

Таким чином, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення в частині скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно жодним чином не порушено норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного з`ясування обставин справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: