Справа № 947/10/20
Провадження № 2/947/333/20
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.,
за участю секретаря - Кирикової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом
Акціонерного товариства «Альфа-Банк»
ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх
ОСОБА_3 , 2013 року народження,
ОСОБА_4 , 2007 року народження,
ОСОБА_5 , 2009 року народження,
третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради,
про зняття з реєстраційного обліку,
визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
звільнення приміщення,
02.01.2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , 2013 року народження, ОСОБА_4 , 2007 року народження, ОСОБА_5 , 2009 року народження, третя особа - Служба у справах дітей Одеської міської ради, про зняття з реєстраційного обліку, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, звільнення приміщення, в якій позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою та зобов`язати їх звільнити зазначене приміщення, а також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору.
В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з 13.12.2018 року АТ «Укрсоцбанк» є власником квартири, загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з довідкою від 25.11.2019 року за вих. №1132, за адресою спірної квартири зареєстровані відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 2013 року народження, ОСОБА_4 , 2007 року народження, ОСОБА_5 , 2009 року народження, які у добровільному порядку не задовольнили вимогу позивача про усунення перешкод у користуванні належною позивачу на праві власності квартирою, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду.
Згідно рішення № 05/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було прийнято рішення щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». Таким чином, позивач з 15.10.2019 року є законним власником спірного нерухомого майна.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В. від 20.01.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.
18.02.2020 року до суду надійшли письмові пояснення щодо позову від третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради, в яких представник просить суд врахувати найкращі інтереси малолітніх дітей.
05.10.2020 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Представник позивача у судове засідання призначене на 02.12.2020 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Також представник зазначив, що не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату. час і місце проведення якого повідомлялися належним чином, шляхом надсилання копії судової ухвали, позовної заяви з додатками до неї та повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачів, які встановлені у відповідності до довідок з відділу адресної довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області. У підготовчі та судові засідання не з`явились, про поважність причин відсутності суд не повідомляли, відзив на позовну заяву не надали.
При цьому суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», суд вважає, що судом здійснювалось повідомлення відповідачів про дату, час і місце проведення судових засідань належним чином у відповідності до норм ЦПК України та вважає за можливе розглядати справу без участі відповідачів за наявними в ній матеріалами.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 06 квітня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е., зареєстрований в реєстрі за №193.
За умовами вказаного договору, іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення позичальником основного зобов`язання за кредитним договором №2007/686-A03/9/144 від 06/04/2007 року - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е., зареєстрований в реєстрі за №192, зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 06 квітня 2007 року за №2014506 згідно витягу №3806081 про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів.
Відповідно до п.п. 4.1, 4.5 іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».
17.12.2018 року державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Одеської області Бурлаченко І.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстарцію права власності від 16.12.2019 року за №193291481.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», банк або банки (далі разом або окремо - Банк, що приєднується) мають право здійснити реорганізацію шляхом приєднання до іншого банку (далі - Банк-правонаступник, а разом Банк, що приєднується, та Банк-правонаступник - Банки-учасники) за спрощеною процедурою, визначеною цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.
Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків Банку, що приєднується, виникає у Банку-правонаступника з моменту, визначеного передавальним актом, затвердженим загальними зборами Банку, що приєднується, та Банку-правонаступника.
З моменту, визначеного передавальним актом, затвердженим загальними зборами Банку, що приєднується, та Банку-правонаступника, Банк-правонаступник набуває усіх прав і обов`язків щодо погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу банку, що приєднався до нього, у зв`язку з чим Банк, що приєднується, вважається юридичною особою, у якої відсутня заборгованість зі сплати податків, зборів та обов`язкових платежів
10.09.2019 року рішенням загальних зборів учасників Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та загальних зборів учасників Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».
15.10.2019 року Рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у Передавальному актів, а саме - з 15.10.2019 року. Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт.
Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 25.11.2019 року за №1132 вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі по справі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 2013 року народження, ОСОБА_4 , 2007 року народження, ОСОБА_5 , 2009 року народження.
Отже, як вбачається ОСОБА_2 було здійснено дії з реєстрації місця проживання неповнолітніх у вказану квартиру та ОСОБА_1 , після вчиненого волевиявлення з передання вказаної квартири в іпотеку АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», яка в свою чергу, як вбачається з умов іпотечного договору від 06.04.2007 року, була придбана ОСОБА_2 06.04.2007 року за кредитні кошти за кредитним договором №2007/686-Ф03.9/144 від 06.04.2007 року.
16.12.2019 року АТ «Укрсоцбанк» на адресу відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_2 , надіслано письмову Вимогу про добровільне звільнення та зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк».
Через невиконання відповідачами вказаних вимог, позивач був вимушений звернутись до суду з цим позовом.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Тлумачення статті 391 Цивільного кодексу України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.
Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до положень ч. 1, 5 статті 403, ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Крім того, Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, справа №734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України».
Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , вказуючи на те, що відповідачі, не маючи договірних відносин із позивачем як власником квартири, щодо права користування квартирою, зареєстровані за адресою спірної квартири, не несуть тягар утримання житла та порушують право позивача як власника спірного нерухомого майна на реалізацію ним права користування та розпорядження належним на праві власності майном.
Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивача в частині визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , оскільки судом встановлено, що відповідачі не являються власниками квартири, яка належить на праві власності позивачу, між сторонами відсутній договір щодо права та порядку користування відповідачами спірною квартирою, що, відповідно, порушує право власності позивача, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
При цьому судом врахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Згідно із ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Так, судовим розглядом встановлено, що у спірній квартирі також зареєстровані малолітні діти: ОСОБА_3 , 2013 року народження, який зареєстрований 30.04.2014 року, ОСОБА_4 , 2007 року народження, який зареєстрований з 31.07.2009 року, ОСОБА_5 , 2009 року народження, який зареєстрований з 30.06.2010 року, тобто які зареєстровані до вказаного приміщення, після вчиненого ОСОБА_2 волевиявлення з передання вказаної квартири в іпотеку АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк».
Доказів, що відповідачка повідомляла іпотекодержателя про вчинення таких дій з реєстрації місця проживання малолітніх до нерухомого майна, переданого в іпотеку, до суду не надано.
При викладених обставинах суд приходить до висновку, що проживання малолітніх дітей за вказаною адресою не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову власника щодо усунення перешкод у користуванні власністю.
При цьому, суд враховує і те, що у даному випадку не йде мова про виселення зі спірної квартири.
Разом з тим, суд вважає необґрунтованою позовну вимогу позивача, пред`явлену до відповідачів про примусове зняття з реєстраційного обліку, оскільки таку вимогу може бути пред`явлено лише до органу реєстрації у разі відмови останнім у вчиненні таких дій за наявності передбачених ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підстав, в тому числі, за наявності рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення особи права користування житловим приміщенням.
Таким чином, відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про примусове зняття з реєстраційного обліку відповідача, з огляду на відсутність з боку відповідачів порушень прав позивача в цій частині спору.
З зазначених підстав, суд також вважає безпідставною вимогу про зобов`язання відповідачі звільнити житлове приміщення від власних речей, оскільки судом не вирішується питання щодо виселення відповідачів з вказаного приміщення та позивачем взагалі в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не надано до суду жодних доказів перебування речей відповідачів у вказаному приміщенні.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_2 на користь позивача в рівних частинах підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 1 921,00 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 258-260, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
Визнати ОСОБА_1 , 1964 року народження, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , 2013 року народження, ОСОБА_4 , 2007 року народження, ОСОБА_5 , 2009 року народження, такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.