КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

встановив:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 серпня 2007 року між сторонами було укладено шлюб. За період шлюбу у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на утримання дітей Ѕ частини заробітку відповідача.

Зазначає, що визначений судом розмір аліментів наразі не відповідає вимогам достатності забезпечення повсякденних потреб дітей, що є підставою для зміни розміру аліментів та збільшення їх розміру.

За підрахунками позивача, її витрати на дітей за місяць в середньому складають від 5000 грн. до 8000 грн., відтак позивач витрачає значні кошти на утримання дітей, а сума витрачених коштів в рази перевищує розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду.

Просила суд, змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року, з частки від доходу на стягнення аліментів у розмірі 1700 грн. на кожну дитину щомісячно.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно необґрунтоване та постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, .

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що 04 серпня 2007 року між сторонами було укладено шлюб.

За період шлюбу у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги долучені позивачем квитанції, з яких вбачається, що позивач витрачає значні кошти на утримання дітей та сума витрачених позивачем коштів в рази перевищує розмір аліментів стягнутих з ОСОБА_2 .

Приблизно витрати ОСОБА_1 за місяць в середньому складають 5000-8000 грн.

Судом проігноровано те, що відповідач зареєстрований у квартирі позивача, однак, жодних коштів на утримання цієї квартири відповідачем ніколи надано не було, а всі житлово-комунальні послуги сплачує лише позивач.

В свою чергу, позивач зверталася до суду з відповідним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, однак, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2018 року у справі №757/65466/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та зняття з реєстрації відмовлено в повному обсязі.

Вказані обставини свідчать про те, що окрім значних витрат на утримання дітей, ОСОБА_1 сплачуються значні кошти за житлово-комунальні послуги, які також нараховуються і на відповідача, який продовжує бути зареєстрованим у квартирі.

Усі ці витрати додатково покладаються на позивача та впливають на фінансове забезпечення малолітніх дітей.

Не заслуговують на увагу квитанції відповідача про нібито сплату останнім комунальних послуг, оскільки, з долучених квитанцій не вбачається, що ОСОБА_2 сплачувалися комунальні послуги саме за експлуатацію квартири АДРЕСА_1 .

Зазначає, що судом не враховано те, що 01 вересня 2019 року між позивачем та ТОВ «Політико-правовий коледж «АЛСКО» було укладено контракт про навчання слухача ( ОСОБА_3 ) на умовах повного відшкодування витрат для отримання освітньої послуги.

У відповідності до п. 5.2. вказаного вище контракту, встановлена вартість навчання за один місяць на момент підписання контракту, враховуючи навчання слухача та надання послуг по матеріально-технічному забезпеченню навчального процесу, складає суму 1040 грн.

Також потрібно сплатити один раз на рік вступний грошовий внесок, який є безповоротнім та після внесення його у грошовому вигляді навчальному закладу не повертається і становить 1800 грн.

Також, з долучених квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 умови контракту виконуються в повному обсязі та дитина - ОСОБА_3 з 01 вересня 2019 року навчається у Політико-правовому коледжі «АЛСКО».

Суд проігнорував і наявні в матеріалах справи копії рахунків та копії квитанцій про сплату за харчування дітей в дитячому закладі.

Як вбачається з вказаних рахунків, приблизна вартість харчування за одну дитину за місяць складає близько 400 грн., тобто, за трьох дітей це приблизно за місяць 1200 грн.

Вказані документи додатково свідчать, що позивачем окрім вказаних у позовній заяві сум сплачується за харчування дітей в дитячому садку 1200 грн. та за навчання ОСОБА_3 1040 грн.

Судом також не взято до уваги і те, що відповідно до інформаційної довідки від 19 серпня 2020 року, за відповідачем зареєстровано майно, а саме: частина квартири АДРЕСА_2 .

Як вбачається з цієї ж довідки, право власності за відповідачем на зазначену частину нерухомого майна зареєстровано 27 липня 2020 року.

Що стосується доводів суду щодо того, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , подарована відповідачу, а не набута останнім за особисті кошти, варто зазначити, що підстави набуття цієї квартири не спростовують її матеріальну складову, з огляду на що відповідач, володіючи наразі двома об`єктами нерухомого майна, може відчужити чи передати в оренду одне з них та належним чином забезпечувати своїх дітей.

Судом не враховано і те, що принцип врахування лише трудових доходів платника аліментів не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства.

На даний час у платника аліментів основне джерело доходу не обов`язково пов`язане з працею і при стягненні аліментів слід виходити з оцінки майнового стану платника аліментів, а не з врахування його трудових доходів.

Можливість другого з батьків утримувати дитину повинна тлумачитися розширено і не обмежуватися лише наявністю в нього офіційного доходу, але також враховувати фінансування витрат такого з батьків, наявність у нього рухомого і нерухомого майна, його можливість надавати утримання дитині.

Просила, скасувати рішення Печерського районного суду від 08 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги, ОСОБА_2 подав відзив в якому зазначає, що рішення постановлено відповідно до норм чинного законодавства та без порушень норм матеріального чи процесуального права.

Відзив обґрунтовує тим, що підстави, на які посилалася позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог: рівень витрачених коштів на дітей, її безробітність, несплата відповідачем комунальних послуг не пов`язуються зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, тому суд першої інстанції критично оцінив визначені позивачем підстави для збільшення розміру аліментів, й за встановлених обставин, на які посилалася позивач, вважав відсутніми підстави для збільшення розміру аліментів, так як позивач не зазначила умови та не надала докази про це, які могли би бути підставою для зміни (збільшення) розміру аліментів.

Зазначає, те що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , у квартирі, яка є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача не є підставою для зміни способу (розміру) аліментів.

З приводу укладення договору на навчання дитинну у ТОВ «Політико-правовий коледж «АЛСКО» зазначає, що, при укладення даного договору на навчання дитини позивачка не повідомляла відповідача.

Щодо оплати коштів на харчування у дитячому садку, зазначає, що окрім того, що ці витрати покриваються аліментами, які сплачує Відповідач щомісячно, Позивачка також має пільги як багатодітна родина, що також включає пільги на харчування у дитячому садку.

Окрім того, навчання дитини у будь-якому закладі України та оплата харчування в дитячому закладі, також не можуть бути підставами для зміни способу (розміру) аліментів.

Щодо квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , подарованої відповідачу його батьками, та на думку представника позивачки, має бути здана в оренду або продана, аби належним чином забезпечувати своїх дітей, зазначає що, право власності є непорушним, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Якщо відповідач, в майбутньому виявить бажання продати житло, або надання його в оренду, дохід, якій отримає останній також буде врахований при сплаті аліментів, оскільки за рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/59727/17-ц від 16 квітня 2018 року з відповідача на користь позивачки сплачуються аліменти в розмірі 1/3 части від усіх його доходів.

Судом першої інстанції було встановлено, що вищевказані квартири не були придбані відповідачем за особисті кошти в умовах сьогодення, тобто, його майновий стан не змінився, а отже, відсутні підстави для зміни способу (розміру) аліментів.

Отже, враховуючи вищевикладене та той факт, що матеріальний стан як відповідача так і позивачки не змінився та той факт, що відповідач приймає активну участь у додаткових витратах на забезпечення та виховання своїх дітей, що не спростовано позивачкою, відповідач вважає, що розмір аліментів, який він сплачує в умовах сьогодення на утримання дітей, є обґрунтованим, та справедливим.

Враховуючи рівень заробітної плати відповідача, присудження аліментів у розмірі 5100 грн. (1700 грн. на кожну дитину), фактично позбавить відповідача будь-яких засобів до існування.

Просив, залишити апеляційну ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2020 року без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є колишнім подружжям.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року стягуються з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі Ѕ частини заробітку відповідача.

Позивач вважає, що визначений судом розмір аліментів наразі не відповідає вимогам достатності забезпечення повсякденних потреб дітей, що є підставою для зміни розміру аліментів та зміни способу їх стягнення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні умови, які могли би бути підставою згідно ч. 1 ст. 192 СК України для зміни (збільшення) розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції, оскільки воно ґрунтується на матеріалах справи, а також узгоджується з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №524/7388/17 (провадження №61-37490св18), від 11 вересня 2019 року у справі №662/64/18 (провадження № 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі №664/252/19-ц (провадження №61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі №466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 року у справі №128/373/18 (провадження №61-43813св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з цим, у відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про зміну матеріального стану відповідача та давали підстави для збільшення розміру аліментів у відповідності до ч. 1 ст. 192 СК України.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба