Справа № 307/3051/20
Провадження № 2/307/1486/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В. при секретарі Олексій Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Рішко Павло Михайлович до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди матері,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся в суд позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди матері.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.12.2006р. позивач ОСОБА_1 , вступив у шлюб з відповідачкою ОСОБА_4 , зареєстрований виконкомом Краснянської сільської ради Тячівського району за актовим записом №24.

Від шлюбу позивач з відповідачкою мають двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тячівського районного суду від 28.09.2011р. у цивільній справі №2-1319/2011 шлюб позивача з відповідачкою ОСОБА_4 розірвано та дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на утриманні позивачу ОСОБА_1 .

Станом на день пред`явлення позову діти сторін постійно проживають разом з позивачем, перебувають на його повному утриманні і вихованні.

Відповідачка участі у наданні дітям матеріальної допомоги та їх утриманні не бере, участі у їх вихованні дітей також не приймає, також не приймає участі у житті дітей, стягнуті рішенням суду аліменти не сплачує.

На сьогоднішній день позивач має намір забезпечити відпочинок дітей за кордоном для підвищення рівня світогляду, покращення стану їх здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку.

Крім цього, донька сторін ОСОБА_6 займається співом у колективі художньої самодіяльності, з яким має можливість виїжджати за кордон на виступи.

Однак відповідачка ухиляється від надання нотаріально-посвідченого дозволу на виїзд дітей за кордон, незаважаючи на неодноразові прохання з боку позивача та самих дітей, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Тому просить суд надати дозвіл дозвіл дітям: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 , тимчасово виїжджати за межі території України до країн: Чехії, Словаччини, Угорщини, Румунії, без згоди та супроводу матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , в супроводі батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних в справі доказів.

У зв`язку з неявкою сторін, на підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 19.12.2006р. ОСОБА_1 , вступив у шлюб з відповідачкою ОСОБА_4 , зареєстрований виконкомом Краснянської сільської ради Тячівського району за актовим записом №24.

Від шлюбу позивач з відповідачкою мають двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тячівського районного суду від 28.09.2011р. у цивільній справі №2-1319/2011 шлюб позивача з відповідачкою ОСОБА_4 розірвано та дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на утриманні позивачу ОСОБА_1 .

Позивач має намір забезпечити відпочинок дітей за кордоном для підвищення рівня світогляду, покращення стану їх здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку.

Крім цього, донька сторін ОСОБА_6 займається співом у колективі художньої самодіяльності, з яким має можливість виїжджати за кордон на виступи, однак відповідачка ухиляється від надання нотаріально-посвідченого дозволу на виїзд дітей за кордон, незважаючи на неодноразові прохання з боку позивача та самих дітей,.

Статтею 313 ч. 3 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно п. п. 4 та 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копі ї рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно з положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3, пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У Постанові від 04.07.2018 у справі N 712/10623/17 (провадження N 14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 235/139/16-ц (N 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини.

У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

Таким чином, беручи до уваги вище наведене та те, що жодних доказів того, що надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди матері буде суперечити її інтересам, чи буде порушувати її права суду не надано, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 4, 13, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 157 СК України, ст. 313 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл дітям: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 , тимчасово виїжджати за межі території України до країн: Чехії, Словаччини, Угорщини, Румунії, без згоди та супроводу матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , в супроводі батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 .

Суддя: В.В. Чопик