Справа № 950/1908/20
Номер провадження 2/950/587/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,

при секретарі судового засідання Сивоконь А.І.,

з участю: представника позивачки адвоката Бровка Р.М. відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики;

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в особі свого представника звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.05.2014 року вона надала в борг відповідачеві за договором позики 5000 доларів США. На підтвердження цього було складено розписку про отримання вказаної суми грошових коштів, які ОСОБА_1 зобов`язався повернути у строк до 27.08.2014 року, але цього не зробив, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Так, в послідуючому відповідач сплатив їй частину боргу, яка становить 480 доларів США, решта коштів не повернута. Питання щодо повернення суми боргу в позасудовому порядку між сторонам не вирішено. Тому позивачка просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 4520 доларів США, а також понесені нею судові витрати в розмірі 8625,10 грн., які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених в позовній заяві. Заперечення ОСОБА_1 вважає необґрунтованими.

Відповідач в судовому засіданні визнав факт отримання ним від ОСОБА_2 грошових коштів, але вказав, що він брав їх у позивачки на проведення ремонтних робіт в її помешканні. Також не погоджується і з сумою боргу, заявленою у позовній заяві.

Заслухавши доводи сторони позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги пов`язані зі спорами про зобов`язання за договором позики, позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 27.05.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким відповідач отримав у позивачки грошові кошти в сумі 5000 доларів США та зобов`язався повернути їх до 27.08.2014 року.

Зазначений факт підтверджується розпискою (а.с. 6), складеною 27.05.2014 року власноручно ОСОБА_1 і даний факт не був оспорений відповідачем в ході судового розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що кошти у відповідачки він брав на проведення ремонту, але на підтвердження цього він не надав жодних доказів, а тому суд доходить висновку, що між сторонами має місце саме договір позики грошових коштів.

Позивачка вказує, що боржник належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, так як борг повернув частково і не у визначений ними строк. Повернутою є сума в розмірі 480 доларів США. Заборгованість складає 4520 доларів США.

ОСОБА_2 неодноразово зверталася до ОСОБА_1 з приводу повернення решти боргу, що стверджується поштовими підправленнями (а.с. 7, 8, 9, 10), але такі заходи позитивних результатів не принесли.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, встановлено, що відповідач є боржником за невиконаним ним зобов`язанням, яке виникло з договору позики грошових коштів, сума неповернутого боргу за яким становить 4520 доларів США.

Заперечуючи проти позову, відповідач оспорює зазначену суму боргу, посилаючись на те, що йому незрозуміло чому вона є саме такою.

Однак, суд не може погодитися з такими запереченнями ОСОБА_1 , оскільки факт виникнення зобов`язань відповідача перед позивачем за договором позики від 27.05.2014 року був встановлений належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами і боржником не спростований.

Разом з цим недоведеним є те, що сума коштів, повернутих відповідачем, є більшою, а ніж 480 доларів США, оскільки такі факти не підтверджуються жодними доказами з його сторони. У зв`язку з цим суд не знаходить обґрунтованими заперечення ОСОБА_1 про невизнання ним суми заявленого боргу в розмірі 4520 доларів США і такі заперечення суд розцінює як спосіб захисту відповідача з метою уникнення відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 4520 доларів Сполучених Штатів Америки.

Оскільки рішення ухвалене на користь позивачки, суд також вважає необхідним стягнути з відповідача понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1275,10 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 7350 грн., а всього 8625,10 грн.

На підставі вище наведеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 610, 1046, 1047, 1049 ЦК України;

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) грошові кошти в розмірі 4520 доларів Сполучених Штатів Америки, а також кошти в розмірі 8625,10 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14.12.2020

Суддя Чхайло О. В.