Справа № 346/4195/20
Провадження № 22-ц/4808/1335/20
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Маслей А.М.,

з участю: представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» -

Куриша В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Коломийського міськрайонного суду, постановлену головуючим суддею Яремин М.П. 07 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» подав до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором. Одночасно із подачею позову позивач звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно фінансового поручителя ОСОБА_2 .

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 07 жовтня 2020 року у задоволенні заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи. Судом першої інстанції не враховано того, що при вжитті заходів забезпечення позову обов`язкового з`ясування вартості майна, на яке судом може бути накладено арешт, нормами чинного законодавства не передбачено, оскільки визначення вартості майна проводиться в рамках виконавчого провадження на стадії примусового виконання рішення суду із залученням експерта на підставі постанови про призначення експерта. Крім того, вказує представник Банку, судом першої інстанції не взято до уваги, що чинним законодавством не передбачено також і обов`язку заявника наводити докази того, що у відповідача чи поручителя відсутні будь-які грошові кошти, в тому числі і на рахунках в банківських установах, або інше майно, за рахунок якого може відбутись погашення заборгованості. Помилковим, на думку представника позивача, є й висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а саме вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду, оскільки сам факт невиконання відповідачами зобов`язань за кредитним договором щодо сплати кредиту та відсотків порушують права Банку та є доказом, який свідчить про ухилення позичальника від виконання зобов`язань. Апелянт звертає увагу суду на те, що заявлені вимоги мають значний розмір та спричиняють матеріальні збитки Банку, а тому, на думку представника апелянта, заявлений спосіб забезпечення позову є адекватним способом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача при виконанні судового рішення у випадку задоволення позовних вимог. Посилаючись на вищенаведене, представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» не скористалися, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляли, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В засідання апеляційного суду відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися з невідомих причин, хоч судові повідомлення були завчасно направлені їм у встановленому законом порядку. Отже, є правові підстави для розгляду справи у відсутності відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній. Додатково представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» вказав, що сплата боржником ОСОБА_1 кредитних платежів припинилась з січня 2016 року. А тому, на його думку, сам факт несплати боргових зобов`язань свідчить про ухилення відповідачів від виконання взятого на себе обов`язку по поверненню кредитних коштів. Вважає, що не застосування заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову, суд першої інстанції вважав, що позивач не обґрунтував вартість об`єктів нерухомості, належних відповідачу ОСОБА_2 , що унеможливлює встановлення судом співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить позивач, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, а також не навів доказів того, що у відповідача чи поручителя відсутні будь-які грошові кошти, в тому числі і на рахунках в банківських установах, або інше майно, за рахунок якого може відбутись погашення заборгованості. Також суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що фінансовий поручитель ОСОБА_2 вчиняє будь-які дії з підготовки чи проведення відчуження належного їй майна. З цими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Відповідно до статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

У відповідності з положеннями статті 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову, зокрема є накладення арешту на майно. При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (із змінами від 12 червня 2009 року), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Такі правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 641/2891/19-ц.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Коломийського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 142,03 долари США, провадження по якій відкрито судом 09 жовтня 2020 року.

В заяві про забезпечення позову позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» посилався на те, що істотність суми боргу, а саме 20 142,03 долари США, а також відсутність належного виконання кредитного зобов`язання вказує на необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_2 , яка являється поручителем за кредитним договором. Разом з тим, позивачем не було зазначено вартість об`єктів нерухомості, на яке просив накласти арешт.

Звертає на себе увагу й той факт, що позивачем не було наведено належних доказів того, що поручитель ОСОБА_2 вчиняє будь-які дії з підготовки чи проведення відчуження належного їй майна.

Апеляційний суд зауважує, що цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Таким чином, аналізуючи зміст позовної заяви та поданої заяви про забезпечення позову представника АТ «Райффайзен Банк Аваль», а також беручи до уваги наведені вище норми процесуального законодавства, апеляційний суд, виходячи із принципів розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для накладення арешту на майно поручителя ОСОБА_2 .

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідальність ОСОБА_2 , як фінансового поручителя у правовідносинах, які склалися між цими сторонами, у відповідності до ч.4 ст. 559 ЦК України є обмеженою, що узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладених, зокрема, у постановах від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 14 червня 2017 року у справі №644/6558/15-ц, а також у висновку Великої Палати Верховного Суду, у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11. Така відповідальність може не співпадати із розміром відповідальності особи, яка отримала кредит, і підлягає встановленню в процесі вирішення справи по суті.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно фінансового поручителя ОСОБА_2 .

При цьому, судом першої інстанції правильно встановлено, що заява представника позивача про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях щодо можливого ухилення відповідачів від виконання рішення суду в даній справі в разі задоволення позову.

З аналогічних підстав необґрунтованими є й доводи апелянта про те, що сам факт невиконання відповідачами зобов`язань за кредитним договором порушують права Банку та є доказом, який свідчить про ухилення позичальника від виконання зобов`язань, оскільки сам факт порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором не може свідчити про існування обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 07 жовтня 2020 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.