Справа №2-325/11
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2013 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Решетніка М.О.
при секретарі - Медведєвій А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПАТ "Державний ощадний банк України", ПАТ "УкрСиббанк" "Про поділ майна подружжя", зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ПАТ "Державний ощадний банк України", ПАТ "УкрСиббанк" "Про поділ майна подружжя", -
ВСТАНОВИВ:
03.06.2008р. позивач подав до суду доповнення до позовної заяви з урахуванням яких просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1/2 частку суми сплаченої за кредитним договором №04/123436/3157/73 від 02.02.2007 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням поданих уточнень, представник позивача в судовому засіданні послалась на наступне. 25.09.2004р. між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_14 . Оскільки шлюбне життя між сторонами не склалось, Красногвардійським райсудом м.Дніпропетровська шлюб було розірвано, однак в добровільному порядку вирішити питання щодо поділу спільного майна не можуть.
25 червня 2008р. відповідачка звернулась до суду із зустрічною позовною заявою та також просила суд поділити між нею та позивачем спільно нажите майно. Під час розгляду справи представником відповідача було подано уточнену зустрічну позовну заяву з урахуванням якої, ОСОБА_2 просила суд визнати, що квартира АДРЕСА_2 , домоволодіння АДРЕСА_1 - є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_1 . Окрім того, просила припинити право спільної сумісної власності її та позивача на квартиру АДРЕСА_2 та домоволодіння АДРЕСА_1 . Просила також розділити майно, набуте ними за час шлюбу, визнавши право власності за нею на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 ; ігрову кімнату " ОСОБА_4 ".
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 , з урахування уточненої зустрічної позовної заяви, та представник відповідача в судовому засіданні, зазначили, що 25 вересня 2004р. між сторонами було зареєстровано шлюб. З квітня 2007р. між ними припинились шлюбні відносини та на підставі рішення Красногвардійського райсуду м.Дніпропетровська шлюб було розірвано. Вважає, що лише квартира АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю подружжя, інше майно було придбане нею тоді, коли шлюбні відносини між сторонами вже припинились, а тому воно не може бути об`єктом поділу спільного майна подружжя.
В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, в подальшому в судове засідання не з`явилися і розгляд справи завершено без їх участі. Представник відповідача просила суд задовольнити зустрічну позовну заяву в повному обсязі.
Представник ПАТ "Державний ощадний банк України" в судовому засіданні щодо задоволення зустрічного позову відносно поділу квартири АДРЕСА_2 заперечувала та просила відмовити у задоволені в цій частині, в іншій частині просила суд ухвалити рішення у відповідності до норм діючого законодавства.
Представник ПАТ "УкрСиббанк" в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази.
Розглянувши справу суд доходить наступного висновку.
Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як зазначається в ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
В судовому засіданні встановлено, що 25.09.2004р. між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 25.04.2004р., виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська (а.с.16 т.1). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.08.2005р., виданим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.17 т.1).
Судом також встановлено, що шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Красногвардійського райсуду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2009р. (а.с.233 т.1). Як зазначається в даному рішенні, судом було встановлено, що фактичні шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинились в квітні 2007 року.
У відповідності до договору купівлі-продажу від 18.03.2005р., посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем А.С., реєстр №320, ОСОБА_2 придбала домоволодіння АДРЕСА_4 (а.с.19-21 т.1).
Як підтверджується Державним Актом на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_2 , на підставі рішення Дніпропетровської міськради від 30.11.2005р. №183/11, є власником земельної ділянки площею 0,0501га по АДРЕСА_1 (а.с.28 т.1).
28.04.2006р. на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижиком О.С., реєстр №1760, позивач придбав квартиру АДРЕСА_2 (а.с.142-143 т.1). Дана квартира була придбана у кредит на підставі відповідного договору з ПАТ "Державний ощадний банк України" від 28.04.2006 року (а.с.201-203 т.1).
У відповідності до ст.ст.60,61,63,69,71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно п.п.23,25 Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, транспортні засоби.
Згідно ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
З викладеного вбачається, що за загальними правилами майно, придбане подружжям в кредит, є спільною сумісною власністю чоловіка та дружини.
Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем, квартира АДРЕСА_2 була придбана у кредит на підставі договору з ПАТ "Державний ощадний банк України" від 28.04.2006р. Таким чином, вказаний договір було укладено позивачем в інтересах сім`ї з метою придбання спірної квартири.
У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007р. №1, викладених в п.24, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Як встановлено судом, відповідачка, на підставі рішення Дніпропетровської міськради від 30.11.2005р. №183/11, є власником земельної ділянки площею 0,0501га по АДРЕСА_1 , про що свідчить Державний Акт на право приватної власності на землю.
Відповідно до положень ст.23 ЗК України, Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992р. №15 "Про приватизацію земельних ділянок, порядку передачі ділянок у приватну власність громадян", затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.02.1993р. №10, земельна ділянка, одержана громадянином у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду, оскільки на її придбання не витрачались спільні кошти подружжя.
Отже, земельна ділянка площею 0,0501га по АДРЕСА_1 не є предметом спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином за час шлюбу сторонами було придбано наступне майно: квартира АДРЕСА_2 ; домоволодіння АДРЕСА_1 ; ігрова кімната " ІНФОРМАЦІЯ_15 ". Інше майно, що зазначене позивачем у своєму позові, було придбано після припинення між сторонами подружніх відносин, а отже не є спільною сумісною власністю подружжя, а лише того із них, хто його купував, і таким чином поділу не підлягає.
Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а частинами 2,3 вказаної статті передбачено умови відступу судом при поділі майна подружжя від засад рівності часток за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Аналогічне роз`яснення міститься і в п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя".
Як передбачається ст.ст.355,368 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути і фізичні особи.
Положеннями ст.372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Така домовленість щодо нерухомого майна оформлюється договором, який укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Нормою ст.356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, суб`єктами даного різновиду виду спільної власності можуть бути і фізичні особи. При цьому, згідно ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Позивач в своєму позові, з урахуванням поданих уточнень, просить суд поділити спільне майно подружжя, зокрема, придбані за час шлюбу ігрові розважальні автомати, перелік яких наводиться у його позовній заяві. Однак ним не надано суду доказів на підтвердження того, що перелічені у позові ігрові розважальні автомати були придбані саме у період шлюбних відносин, а ця обставина спростовується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до ч.4 ст.60 ЦК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги в частині поділу домоволодіння знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому підлягають задоволенню, а в іншій частині необхідно відмовити. Звідси зустрічна позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,11,57,60,212-215 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.
Визнати, що квартира АДРЕСА_2 , домоволодіння АДРЕСА_1 , та ігрова кімната " ІНФОРМАЦІЯ_15 " - є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на: квартиру АДРЕСА_2 , домоволодіння АДРЕСА_1 , та ігрову кімнату "Непоседа".
Розділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно, набуте ними за час шлюбу, визнавши право власності за ОСОБА_2 на:
- 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ;
- 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 ;
- 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ;
- 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Строк апеляційного оскарження рішення 10 днів.
Суддя