Провадження № 6/756/856/20
У Х В А Л А

14 грудня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участі секретаря - Нєдєлько Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Джулай Юлії Юріївни, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Джулай Ю.Ю. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 з посиланням на те, що на виконанні у Оболонському РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) знаходиться виконавче провадження № 51641644 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/6330/16-ц від 30 травня 2016 року про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 боргу у загальному розмірі 1 597 612,00 грн.

Державний виконавець зазначає, що на сьогоднішній день боржник не виконує рішення суду, у встановлені законодавством строки суму боргу не сплатила. На неодноразові виклики до Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) боржник не відповідала та за місцем виклику не з`являлася, жодної інформації про виконання судового рішення не надавала.

З посиланням на Закон України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» просить задовольнити її подання, прийняти рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до моменту виконання зобов`язань за виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва № 755/6330/16-ц від 30 травня 2016 року.

Державний виконавець у судове засідання не з`явилася, про час та місце повідомлялася належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу без її участі.

Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце засідання повідомлялися належним чином.

Дослідивши матеріали подання та письмові докази, суд вважає, що у його задоволенні необхідно відмовити з наступних підстав.

На виконанні у Оболонському РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) знаходиться виконавче провадження № 51641644 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/6330/16-ц від 30 травня 2016 року про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 боргу у загальному розмірі 1 597 612,00 грн.

Заявлені державним виконавцем сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є сторонами виконавчого провадження № 51641644, оскільки як вбачається з його матеріалів, стягувачем є ОСОБА_5 , а іншим боржником є ОСОБА_4 . Проте в прохальній частині подання державний виконавець вказує інших осіб, які не є сторонами виконавчого провадження № 51641644.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частинами 1, 3 ст. 441 ЦПК України встановлено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно відповіді Оболонської районної м. Києві державної адміністрації боржник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Постановою державного виконавця Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 14 липня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 51641644.

У наданих суду матеріалах виконавчого провадження № 51641644 відсутні відомості щодо направлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику, на підставі чого суду не вдається встановити, що боржнику було відомо про початок виконавчого провадження відносно неї та відповідно про можливість добровільно виконати рішення суду.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А як передбачено ч. 6 ст. 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали подання та виконавчого провадження, суду не вдається встановити, що боржник отримала постанову про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим невідомо чи ОСОБА_1 мала реальну можливість виконати в добровільному порядку рішення суду, також з матеріалів виконавчого провадження не вдається можливим встановити чи ухилялася остання від вчинення виконавчих дій та чи є належні підстави для такого припущення, а як наслідок для обмеження у праві виїзду за межі України.

Долучені до подання повідомлення державного виконавця про зобов`язання боржника надати доступ до квартири та акти державного виконавця не містять доказів того, що боржник знала про виконавче провадження та проведення виконавчих дій щодо неї, оскільки у встановленому порядку вона не отримала ці документи.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Стаття 33 Конституції України визначає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантовано свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

До того ж відповідно до розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту України від 2 квітня 2012 року № 512/5 в поданні про обмеження виїзду боржника за межі України повинно зазначатись, зокрема, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Проте будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань, та доказів, які б свідчили про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення - виконавцем суду не надано.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

З урахуванням викладено та того, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення суд вважає, що державний виконавець дійшов передчасного висновку про необхідність обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 81, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: І.В. Белоконна