Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року Центральний районний районний суд м. Миколаєва

У складі головуючого судді - Черенкової Н.П.

при секретарі - Баришніковій І.М.

розглянувши у відкритому сдовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив змінити розмір аліментів, що був стягнутий з нього на підставі Постанови Березанського районного суду Миколаївської області від 19.07.2002 року по справі № 2-354 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до 1/6 частини.

Водночас позивач просив у відношенні відповідача ОСОБА_4 змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.04.2014 року по справі 490/4262/14-ц на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 1/6 частини.

Позовна заява мотивована тим, що на даний час його матеріальне становище значно погіршилось, не працює.

Протоколом автоматизованого розподілу цивільної справи від 06.12.2018 року дана цивільна справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П., та отримана 12.12.2018 року.

Ухвалою від 12.12.2018 року дана позовна заява залишена без руху.

На виконання вимог подана позовна заява у новій редакції та ухвалою від 01.02.2019 року відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

04.04.2019 року на адресу суду надійшли заперечення від ОСОБА_2 , в якому вона просила про відмову у задоволенні позовних вимог, пославшись на таке.

Позивач ухиляється від виконання рішення суду щодо сплати аліментів, в результаті чого станом на 01.12.2018 року має заборгованість, що свідчить про неналежне виконання обов`язку щодо утримання дитини, створення необхідних умов для її всебічного розвитку.

При цьому, відповідач вказує на те, що у власності ОСОБА_1 перебуває частина квартири по АДРЕСА_1 , а також являється власником автомобілей.

Відповідач також вказує на те, що аліменти, які стягнуто рішенням суду на користь ОСОБА_4 щодо утримання доньки ОСОБА_5 , 2009 року народження не стягуються, так як виконавчий лист, згідно отриманих даних автоматизованої системи, на виконанні не знаходиться.

За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 29.03.2019 року на праві приватної власності за ОСОБА_1 зареєстрована 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 , а також квартира АДРЕСА_3 .

18.04.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

ОСОБА_1 зазначає, що є батьком двох дітей, а за такого, на отримання кожної дитини слід стягувати аліменти у розмірі 1/6 частини його заробітку.

У зв`язку з тяжким матеріальним станом між ним та ОСОБА_4 досягнута домовленість про те, що аліменти буде сплачувати самостійно, без втручання органів державної виконавчої служби.

При цьому, вказує, про відсутність нерухомості у АДРЕСА_4 йому не належить, ця квартира належить його батькам.

У власності знаходиться лише один автомобіль НОМЕР_1 .

За неодноразовими клопотаннями ОСОБА_1 слухання справи відкладалось.

11.11.2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява про зміну позовних вимог.

При цьому, позивач вказав, що з відповідачем ОСОБА_4 вдалося дійти згоди та вирішити спір в позасудовому порядку, тому змінює предмет позову та просить позовні вимоги до ОСОБА_4 залишити без розгляду, виклавши позовні вимоги у новій редакції, та змінити розмір аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до розміру 1150 грн.

При цьому надав договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_6

04.02.2020 року позивач надав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням карантину.

19.02.2020 року позивач надав заяву про проведення засідання у його відсутності.

Ухвалою суду від 19.02.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 10.08.2020 року визнано явку позивача до судового засідання обов`язковою, та слухання справи відкладено на 26.10.2020 року.

Сторони до судового засідання не з`явились,

Не з`явились сторони і до судового засідання 14.12.2020 року.

Позивач свої позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 підтримав у повному обсязі просив про розгляд справи у його відсутність.

Відповідачі до судового засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України.

Судом встановлено наступне.

Постановою судді Березанського району Миколаївської області від 19.07.2002 року постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.04.2014 року задоволено позов ОСОБА_4 , та постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі 1000 грн.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

За загальним правилом, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Вимога про стягнення аліментів на дитину може бути подана до суду протягом усього строку існування права на утримання, тобто до досягнення дитиною повноліття. За загальним правилом аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позову на майбутнє.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що відповідач є працездатною особою,має на праві власності автомобіль марки БМВ та зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, та врахувавши, що стан здоров`я та матеріальні потреби дитини зумовлювали необхідність стягнення аліментів з відповідача на їх утримання, на даний час дитина- син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 досяг повноліття- позов задоволенню не підлягає.

Викладене узгоджується з позицією ВС у справі 761/23308/19.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виписане узгоджується з позицією ВС у справі № 632/580/17 від 20.06.2019 року.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи вище виписане, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

За приписами ст. 141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 180-182 СК України, 4, 12, 13, 141, 258, 259, 264, 265, 354, 430 ЦПК України ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 14.12.2020 року.

Суддя : Черенкова Н.П.