ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року м. Херсон

справа № 661/3107/19

провадження № 22-ц/819/1468/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) суддів:Пузанової Л.В., Полікарпової О.М., Склярської І.В.,
секретар Геленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області у складі судді Бойко М.Є. від 12 червня 2020 року, в справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування,

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позову послалася на те, що 07 вересня 2017 року її чоловік ОСОБА_3 , рухаючись на мопеді по пр.Дніпровському в м.Нова Каховка, зіткнувся з автомобілем марки «ВАЗ 21112», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , та від отриманих травм помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 02.02.2018 року водія транспортного засобу «ВАЗ 21112» ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки та на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Цивільно-правова відповідальність водія власника автомобіля марки «ВАЗ 21112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно із полісом АМ/09009943 була застрахована у ПАТ "СК "КРАЇНА".

24 жовтня 2017 року вона звернулася до ПАТ "СК "КРАЇНА" із заявами про виплату їй як дружині померлого та його неповнолітньому сину страхового відшкодування.

26 квітня 2018 року ПАТ "СК "КРАЇНА" було затверджено страховий акт щодо виплати їй, в тому числі як законному представнику неповнолітнього ОСОБА_3 , страхового відшкодування у загальному розмірі 153 600 грн шляхом одноразової виплати в розмірі 38 400,00 грн та щомісяця по 2 880 грн.

27 квітня 2018 року їй здійснено часткову виплату страхового відшкодування в сумі 38 400 грн та по теперішній час виплачуються щомісячні платежі у сумі 2 880 грн.

Посилаючись на те, що рішення страхової компанії щодо розстрочення виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітнього сина померлого, суперечить положенням статей 27.2, 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких відповідач має право здійснювати виплату страхового відшкодування щомісячними платежами, але виключно в межах 90 днів з моменту отримання заяви про його виплату, а загальний розмір страхового відшкодування утриманцям не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законом на день настання страхового випадку, позивач, уточнивши в процесі розгляду справи позовні вимоги щодо розміру пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат та у зв`язку із проведенням щомісячних виплат у розмірі 2 880 грн під час розгляду справи, просила суд стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 46 080 грн, а також внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язань: пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 30 343,48 грн, інфляційні втрати у сумі 4 705,11 грн та три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 2 832,97 грн.

Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги, в сумі 12 000 грн.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо правомірності дій відповідача з виплати страхового відшкодування щомісячними платежами та як наслідок непорушення прав позивача на отримання страхового відшкодування, суперечать положенням пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо порядку та строків виплати страхового відшкодування, який підлягає застосуванню у спірних правовідносинах як спеціальний нормативно-правовий акт.

Також вказує на те, що відповідач при здійсненні розрахунку сум страхового відшкодування не врахував інфляційні втрати, внаслідок чого фактичний розмір відшкодування зменшився, а тому не відповідає мінімальному розміру страхового відшкодування, встановленого статтею 27.2 наведеного Закону, і порушує права неповнолітньої дитини на належне утримання.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» її доводи не визнало, вважає, що здійснює виплату страхового відшкодування з дотриманням норм як Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» так і норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини та не суперечать одне одному.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду мотивовано тим, що рішення відповідача як страховика щодо виплати позивачеві страхового відшкодування щомісячно рівними частинами відповідає положенням статей 1200, 1202 ЦК України та вимогам статей 27, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При застосуванні наведених норм матеріального права у спірних правовідносинах суд врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.02.2020 року у справі №326/440/19.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 07 вересня 2017 року у м.Нова Каховка Херсонської області за участю мопеда Gilera Ronner під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «ВАЗ 21112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої від отриманих травм помер чоловік та батько позивачів- ОСОБА_3 .

Вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 02 лютого 2018 року, що набрав законної сили, ОСОБА_4 визнано винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, із призначенням відповідного покарання.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 як володільця автомобіля марки «ВАЗ 21112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час дорожньо транспортної пригоди була застрахована шляхом укладення відповідного договору обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна», перейменованого в Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна».

Наведені вище обставини сторони визнають та не спростовують.

Дорожньо транспортна пригода, яка сталася за участю застрахованого транспортного засобу, визнана відповідачем страховим випадком та 26 квітня 2018 року ним був затверджений страховий акт щодо виплати ОСОБА_1 , в тому числі як законному представнику неповнолітнього ОСОБА_5 , страхового відшкодування за фактом дорожньо транспортної пригоди у загальному розмірі 153 600 гривень та прийнято рішення про виплату зазначеної суми таким чином: одноразово 38 000 гривень та щомісячно по 2 880 гривень до виплати залишку у розмірі 115 200 грн страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого.

Спір щодо розміру визначеного відповідачем страхового відшкодування між сторонами не виник, однак позивач вважає, що виплата страхового відшкодування частинами суперечить нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-ІУ).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно із частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплені у книзі п`ятій - зобов`язальне право, главі 82 - відшкодування шкоди, розділі 2 - відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Системний аналіз статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Вказаною нормою передбачено право страховика, а не обов`язок (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 1200 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1200 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, в свою чергу, надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Такий висновок щодо застосування норм матеріального права до спірних правовідносин відповідає висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі №326/440/19, який відповідно до приписів частини четвертої статті 263 ЦПК України правильно врахований судом першої інстанції при вирішенні спору, що виник між сторонами.

Отже, враховуючи, що позивач, порушуючи перед страховиком питання про виплату страхового відшкодування, на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, не вказувала і наявність таких підстав в судовому порядку не доводила, колегія суддів висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову вважає правильним та таким, що відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, твердження скаржника про те, що відповідач порушив визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки виплати страхового відшкодування, так як цей Закон не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки за загальним правилом шкода, завдана смертю потерпілого, полягає у втраті годувальника та її відшкодування здійснюється щомісячними платежами, а наведеним вище Законом передбачено право, а не обов`язок страховика відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати при наявності для цього підстав.

З огляду на викладене колегія суддів вважає юридично неспроможним посилання скаржника на те, що між Цивільним кодексом України як загальним нормативно-правовим актом та Законом № 1961-ІУ як спеціальним нормативно-правовим актом є розбіжності щодо порядку відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, та що перевага у спірних правовідносинах має надаватися спеціальному нормативно-правому акту.

Необґрунтованими колегія суддів вважає також доводи позивача з приводу того, що виконаний відповідачем розрахунок страхового відшкодування не враховує інфляційних втрат і що це знижує фактичний розмір відшкодування, так як відповідно до положень пунктів 9.1 та 9.4 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

По своїй суті спірні правовідносини виникли із обов`язку відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність та яка згідно зі статтею 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому статтею 1208 ЦК України передбачено збільшення розміру відшкодування шкоди у зв`язку з підвищенням вартості життя і збільшенням розміру мінімальної заробітної плати на підставі рішення суду, яке ухвалюється за заявою потерпілого, що свідчить про врегулювання порушеного позивачем питання на законодавчому рівні, однак не за рахунок збільшення обумовленої договором суми страхового відшкодування.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач діяв у спірних правовідносинах відповідно до умов договору страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів та в межах норм матеріального права, що регулюють ці відносини та вважає, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 червня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: О. М. Полікарпова

І.В. Склярська

Повний текст постанови складено 18 грудня 2020 року

Суддя Л.В. Пузанова