печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань -Диба І.Б.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Кабінет Міністрів України

треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України - про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 12 червня 2014 року уклав з публічним акціонерним товариством «Старокиївський банк» (далі - ПАТ «Старокиївський банк») договір банківського рахунку №8601. Цього ж дня сторони уклали договір банківського вкладу №06/1277-2014. Отримавши інформацію про те, що банк може стати банкрутом, позивач з жовтня 2014 року неодноразово звертався до працівників банку щодо повернення коштів, однак відповіді не отримав. 11 вересня 2014 року правління Національного банку України прийняло постанову про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк». Для отримання коштів вкладники з 25 вересня 2014 року до 04 листопада 2014 року включно могли звернутись до установ банку-агента Фонду ПАТ «Банк «Київська Русь». Позивач звернувся до ПАТ «Банк «Київська Русь» з усними вимогами щодо повернення коштів, проте дані вимоги не були задоволені. Звернувшись до ПАТ «Банк «Київська Русь» позивач кошти не отримав та йому було запропоновано звернутись до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд).

Звернувшись до Фонду позивач отримав відповідь про те, що договір, який він уклав з ПАТ «Старокиївський банк» є предметом кримінального провадження і виплати за цим договором призупинено.

Вважаючи такі дії Фонду протиправними позивач звернувся до суду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року, позовні вимоги позивача до Фонду про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Фонду щодо визнання нікчемними укладених договорів між банком та позивачем; визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи Фонду в частині, що стосується позивача; визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду щодо невключення позивача до повного переліку вкладників ПАТ «Старокиївський банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду в частині визнання протиправними дії Фонду щодо визнання нікчемними укладених договорів між банком та позивачем та визнання протиправними скасовано. Скасовано наказ Уповноваженої особи Фонду в частині, що стосується позивача. В іншій частині постанова Київського апеляційного адміністративного суду залишена без змін.

Однак Фонд створював усі умови для невиплати коштів позивачу.

У серпні 2019 року позивач звернувся до Фонду для виплати гарантованої суми відшкодування за вкладом.

У грудні 2019 року Фонд листом повідомив про те, що ПАТ «Старокиївський банк» ліквідовано, а вимоги кредиторів, що були незадоволені у зв`язку з недостатністю майна, вважаються погашеними і повноваження Фонду, як ліквідатора ПАТ «Старокиївський банк» припинено.

Таким чином, Фонд, як державна установа, діючи в інтересах Держави прийняв рішення не вплачувати належні позивачу кошти за депозитним вкладом.

Таким чином, Держава сприяла дисбалансуванню банківської системи України та позбавила позивача права отримати кошти за банківським вкладом за судовим рішенням.

Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Конституція України та судова практика Європейського Суду з прав людини закріплюють принцип відповідальності Держави перед людиною за свою діяльність. Відповідно до статті 3 Конституції України головним обов`язком Держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, а статті 41 Основного Закону наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Таким чином, внаслідок відсутності належної регуляторної політики на банківському ринку з боку Держави та відсутність чіткої налагодженої роботи державних органів позивача позбавлено належного йому майна.

Ураховуючи те, що Кабінет Міністрів України як центральний орган виконавчої влади спрямовує та координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади та є відповідальним за здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, за виконання Конституції і законів України, за забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики у державі - має бути відповідачем від імені Держави України за цим позовом.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України завдану позивачу шкоду в сумі 190 000 грн.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2020 року в справі відкрито провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

18 листопада 2020 року від Національного банку України надійшли пояснення на позовну заяву ОСОБА_1 , в яких вказано про відсутність підстав для стягнення майнової шкоди з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, оскільки позивач не надав доказів, які підтверджували факт порушення прав позивача діями або бездіяльністю Кабінетом Міністрів України. Позивач не надав будь-якого судового рішення (вироку), що підтверджує неправомірність (незаконність) прийняття рішення, чинення дії чи бездіяльності КМУ чи його посадовими чи службовими особами, що призвели до завдання шкоди позивачу.

25 листопада 2020 року від Кабінету Міністрів України надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому представник відповідача вказує на те, що Держава не відповідає за зобов`язаннями банків, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до норм чинного законодавства вклади фізичних осіб банків гарантуються в порядку і розмірах, передбачених законодавством України. Вклади фізичних осіб Державного ощадного банку України гарантуються державою. Банк за своїми зобов`язаннями відповідає всім своїм майном відповідно до законодавства України. З огляду на зазначене, відповідно до положень Законів України «Про Кабінет Міністрів України» та «Про банки і банківську діяльність» держава в особі КМУ не наділена повноваженнями здійснення контролю за діяльністю банків та заборонено будь-яким чином втручатися у діяльність банків. Держава в особі КМУ не відповідає за зобов`язаннями банків. Таким чином, доводи позивача про стягнення з держави в особі КМУ грошових коштів у сумі 190 000 грн не узгоджується з положеннями Законів України «Про Кабінет Міністрів України» та «Про банки і банківську діяльність», є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними, а позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

22 грудня 2020 року від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до суду надійшли пояснення, в яких Фонд вказує на те, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.12.2012 № 4452-VІ (надалі також Закон № 4452-VІ) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.06.2014 № 365 «Про віднесення ПАТ «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.06.2014 прийнято рішення №50 про запровадження з 18.06.2014 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк».

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 11.09.2014 №563 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2014 № 92 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну на період з 18.09.2014 року по 18.09.2015 року включно.

На підставі частини п`ятої статті 44, пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 27 серпня 2015 р. № 156 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» на 1 рік до 18 вересня 2016 включно.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 18 серпня 2016 р. № 1555 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» на один рік до 18 вересня 2017 року включно.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21 серпня 2017 р. № 3697 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» на один рік до 17 вересня 2018 року включно.

Відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Старокиївський банк» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Пантіній Любов Олександрівні на один рік до 17 вересня 2018 року включно.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 5462 від 21 грудня 2017 року про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк».

Відповідно до зазначеного рішення повноваження ліквідатора ПАТ «Старокиївський банк» визначені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Грошовій Світлані Василівні з 26 грудня 2017 року На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 27 серпня 2018 року № 2366 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» строком на один рік з 18 вересня 2018 року до 17 вересня 2019 року включно.

Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Старокиївський банк», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52і, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Грошовій Світлані Василівні строком на один рік з 18 вересня 2018 року до 17 вересня 2019 року включно.

17 вересня 2019 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» було подано документи державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Відповідно до статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 25 вересня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Л» 3024349 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Старокиївський банк» як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим.

Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора Банку припинено, а відповідно і повноваження Уповноваженої особи, які були делеговані Фондом гарантування також припинено.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 є незаконними і необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.

16 грудня 2020 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляд у справи повідомлені належним чином.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що 12 червня 2014 року ОСОБА_1 та ПАТ «Старокиївський банк» уклали договір банківського вкладу «Надійний» строком до 12 липня 2014 року на суму 190 000 грн.

Пунктом 2.2 зазначеного договору передбачена сплата процентів щомісячно шляхом їх перерахування на поточний рахунок клієнта № НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 1.3 договору процентна ставка за договором становить 8 % річних.

Цього ж дня сторони уклали договір банківського рахунку.

06 жовтня 2014 року позивач подав до Уповноваженої особи Фонду заяву щодо внесення позивача до реєстру вкладників банку щодо відшкодування коштів згідно програми Фонду відшкодування вкладів.

Банк кошти ОСОБА_1 не повернув.

Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2014 року відкликано банківську ліцензію та ухвалено рішення про ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» та призначено Уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк». Для отримання коштів вкладники з 25 вересня 2014 року до 04 листопада 2014 року включно можуть звернутись до установ банку-агента Фонду ПАТ «Банк «Київська Русь».

На звернення позивача до Фонду 06 жовтня 2014 року Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» надала відповідь про те, що Фондом прийнято рішення про зупинення позивачу виплат гарантованої суми відшкодування коштів з підстав наявності фактів вчинення працівниками та клієнтами ПАТ «Старокиївський банк» дій, спрямованих на неправомірне отримання від Фонду гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами. За даними фактами Фонд звернувся із заявою до Генеральної прокуратури України.

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Л.О. щодо визнання нікчемними укладених із позивачем договору банківського вкладу № 06/1277-2014 від 12 червня 2014 року, договору банківського рахунку № 8601 від 12 червня 2014 року. Визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Л.О. № 61 від 29 серпня 2014 року, в частині, що стосується ОСОБА_1 . Визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Л.О. щодо не включення ОСОБА_1 до повного переліку вкладників ПАТ «Старокиївський банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов`язано Уповноважену особу надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_1 , якому необхідно здійснити виплату відшкодування за вкладом в ПАТ «Старокиївський Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2019 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду в частині визнання протиправними дії Фонду щодо визнання нікчемними укладених договорів між банком та позивачем скасовано та визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи Фонду в частині, що стосується позивача. В іншій частині постанова Київського апеляційного адміністративного суду залишена без змін.

Статтею 116 Конституції України визначені повноваження Кабінету Міністрів України, зокрема:

1)забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; 2) вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; 3) забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; 4) розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального і культурного розвитку України; 5) забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону; 6) розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; 7) здійснює заходи щодо забезпечення обороноздатності і національної безпеки України, громадського порядку, боротьби зі злочинністю; 8) організовує і забезпечує здійснення зовнішньоекономічної діяльності України, митної справи; 9) спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади; 10) здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Статтею 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України у сфері економіки, фінансів, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці забезпечує проведення державної економічної політики, здійснює прогнозування та державне регулювання національної економіки; забезпечує розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного та соціального розвитку; визначає доцільність розроблення державних цільових програм з урахуванням загальнодержавних пріоритетів та забезпечує їх виконання; здійснює відповідно до закону управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами, делегує в установленому законом порядку окремі повноваження щодо управління зазначеними об`єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям та відповідним суб`єктам господарювання; подає Верховній Раді України пропозиції стосовно визначення переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації;

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки мають право самостійно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що перебуває у їхній власності. Держава не відповідає за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями держави, якщо інше не передбачено законом або договором. Національний банк України не відповідає за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку України, якщо інше не передбачено законом або договором. Органам державної влади і органам місцевого самоврядування забороняється будь-яким чином впливати на керівництво чи працівників банків у ході виконання ними службових обов`язків або втручатись у діяльність банку, за винятком випадків, передбачених законом. Шкода, заподіяна банку внаслідок такого втручання, підлягає відшкодуванню у порядку, визначеному законом.

Вклади фізичних осіб банків гарантуються в порядку і розмірах, передбачених законодавством України. Вклади фізичних осіб Державного ощадного банку України гарантуються державою (стаття 57 зазначеного Закону).

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, за своїми зобов`язаннями перед вкладниками банк відповідає всім своїм майном відповідно до законодавства і відсутня відповідальність Держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України за зобов`язаннями банку.

Крім того, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Так, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (стаття 26 зазначеного Закону).

Статтями 27, 28 Закону передбачено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами та розрахунок з вкладниками. Тобто зазначеним законом передано процедуру розрахунків з вкладниками, що передбачає виплату відшкодування коштів.

Отже, чинним законодавством визначено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, тому доводи позивача про відсутність регуляторної політики з боку Держави щодо відносин в банківській сфері не можуть бути визнані обгрунтованими.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 2,4 цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

За змістом статті 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як відшкодування майнової шкоди необхідною умовою є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, збитки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками та вини.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2013 року в справі № 3-72гс12.

При цьому, на позивача покладається обов`язок доведення факту розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Звертаючись до суду із позовом позивач вказував на те, що Держава в особі її уряду має відповідати за заподіяні позивачу збитки (шкоду), спричинені відсутністю належної регуляторної політики у банківському секторі та відсутністю у Державі злагодженого механізму судового захисту порушених прав.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Ураховуючи наведене, слід дійти висновку про те, що позивач не довів, що внаслідок відсутності належної регуляторної політики на банківському ринку з боку Держави в особі Кабінету Міністрів України йому завдано майнову шкоду в сумі 190000 грн.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 116 Конституції України, Законами України «Про Кабінет Міністрів України», «Про банки і банківську діяльність», «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 2, 15, 22, 1166, 1174 ЦК України,ст. ст.1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - про відшкодування шкоди - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Кабінет Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 12/2).

Повний текст рішення суду складено 24 грудня 2020 року.

Суддя О.Л. Бусик