єдиний унікальний номер справи 233/3973/19
номер провадження 2/423/382/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року місто Попасна

Попаснянський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Лизенко І.В.,

за участі секретаря судового засідання Іваненко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в судовій залі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу №233/3973/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 22.11.2019 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 19716 гривень 25 копійок, посилаючись на те, що з 11 липня 2016 року по 17 липня 2017 року він працював слюсарем -ремонтником 6 розряду дільниці з ремонту та обслуговування механічного устаткування і котельного обладнання виробничого підрозділу «Дебальцівське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства « Українська залізниця». На даний час Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року №938 перейменоване в Акціонерне Товариство «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату. Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року становить 24867 гривен 39 копійок, за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 19716 гривен 25 копійок. Добровільно сплатити йому заборгованість по заробітній платі боржник відмовляється, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Провадження у справі відкрито 28.11.2019 суддею ОСОБА_2, ухвалено здійснювати судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, призначено цивільну справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.01.2020. Розгляд справи відкладено на 12.08.2020 у зв`язку з неявкою відповідача.

Розгляд справи не було завершено, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 у відставку рішенням ВРП від 25.08.2020.

За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями, 14.09.2020 справу передано на розгляд складу суду із головуючою Лизенко І.В.

12.10.2020 ухвалою суду прийнято до розгляду цивільну справу, ухвалено розгляд справи розпочати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 09.12.2020.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» 27.02.2020 до суду надав відзив на позов. Відзив було надано з порушенням процесуальних строків, встановлених законодавством, однак оскільки представником відповідача до суду було надано заяву про продовження строку на подання відзиву у зв`язку з підготовкою відзиву на позовну заяву та підготовкою відомостей про розмір нарахованої зарплати за спірний період ОСОБА_1 та у зв`язку із знаходженням представника АТ «Укрзалізниця» на лікарняному з 23.01.2020 по 03.02.2020р., у відпустці з 04.02.2020р. по 17.02.2020р., суд вважає за можливе прийняти відзив до уваги, з метою повного, всебічного та об`єктивного встановлення обставин справи.

У відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. У зв`язку із захопленням невідомими особами адміністративних будівель виробничих об`єктів ПАТ "Укрзалізниця", а саме ВП «Дебальцівське вагонне депо», віднесенням території м. Донецька та м. Дебальцеве Донецької області до тимчасово окупованої, відповідач фактично відсутній за місцем ведення діяльності виробничого підрозділу «Дебальцівське вагонне депо», зокрема за робочим місцем позивача у м. Дебальцеве Донецької області. Окрім того, виконання АТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених діючим законодавством України, унеможливлено форс-мажорними обставинами (втрата контролю і доступу до виробничих потужностей), що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2. У зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів нарахування заробітної плати в період часу 1 березня 2017 року по 17 липня 2017 року було припинено. На теперішній час відсутня можливість підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем за вказаний період робіт, визначених трудовим договором, а також здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат. Надані позивачем на підтвердження своїх вимог довідка про нараховану та заборговану заробітну плату за березень-липень 2017 року та табуляграми носять сумнівне походження, створені у незаконний спосіб, бо відповідач їх не створював та не надавав позивачу. Вважає ці докази недопустимими.

За період з 01 березня 2017р. по 15 березня 2017р. ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата з урахуванням утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 1929,93грн., яка 21.08.2017р. отримана у касі м.Лиман.

Станом на день звільнення ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної платі за період січень-липень 2017р. відсутня.

Відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю, простій - це призупинення

роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або за іншими обставинами.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, (ст.78 ЦПК України), порушення вище вказаних вимог чинного законодавства України, позивач надав суду папери складені після 16 березня 2017 року невідомими особами.

Окрім того, Верховний Суд у своїй постанові від 28 березня 2018 року по справі №408/2306/17-ц зазначив, що сам по собі факт звільнення позивача з підприємства не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП Українизаробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

В судове засідання позивач не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу у його відсутність.

Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, рекомендованим поштовим повідомленням, причину нез`явлення не повідомив.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач працював слюсарем -ремонтником 6 розряду дільниці з ремонту та обслуговування механічного устаткування і котельного обладнання виробничого підрозділу «Дебальцівське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства « Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.9-14).

З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно АТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі у Донецькій області, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників, про що зазначено у Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2.

17 липня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.9).

Позивачем на підтвердження розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати надано довідку підписану начальником ВП «Дебальцевське вагонне депо» та головним бухгалтером, в якій зазначено, що ОСОБА_1 за спірний період 2017 року нараховано заробітну плату: у березні - 4909,25грн., у квітні - 2994,92 грн., у травні - 3132,84 грн., у червні - 3132,84 грн., у липні - 10697,54 грн., а всього 24867,39 грн. (а.с.8).

Довідка, хоча і містить підписи та найменування прізвища і посади осіб, однак не засвідчена відтиском печатки підприємства.

У відзиві відповідач зазначив, що позивачу за періодз 01 березня 2017р. по 15 березня 2017р. нарахована заробітна плата з урахуванням утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 1929,93грн., яку позивач отримав на підставі видаткового касового ордеру №595 від 21.08.2017р.

З 16 березня 2017р. від бухгалтерії виробничого підрозділу «Дебальцевське вагонне депо» до Дирекції у м.Лиман не надходили оригінали документів для нарахування та виплати заробітної плати, табелі обліку робочого часу з відмітками про фактично відпрацьований час, оригінал особової картки форми П-2, оригінали внутрішніх наказів (розпоряджень) та інше.

Відповідачем надано довідку про доходи від 20 лютого 2020 року №434/2, згідно якої дохід ОСОБА_1 з січня 2017 р. по липень 2017 р. становить 10653 грн. 64коп. (до виплати 8471 грн. 60 коп.) і складається із наступної заробітної плати за: січень 2017 р. - 3988,84 грн.; лютий 2017 р. - 4237,76грн.; березень 2017 р.- 2427,04 (до видачі 1929,93 грн.); квітень - 0,00грн.; травень 2017р.- 0,00грн.; червень 2017 р.- 0,00грн. липень 2017 р.- 0,00грн. (а.с.35).

Крім того, згідно наданої завіреної копії видаткового касового ордеру №595 від 21 серпня 2017 року, ОСОБА_1 21 серпня 2017 року сплачена депонована заробітна плата за першу половину березня 2017 року розмірі 1929 грн. 93 коп. (а.с.37).

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно- ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості у відповідача із виплати заробітної плати за період з 01.03.2017 по 17.07.2017 у зазначеному розмірі, а надані докази, які не містять печатки роботодавця, не є належними доказами в силу положень статті 77 ЦПК України.

Сам по собі факт звільнення позивача з ПАТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Указане узгоджується з правовим висновком, який викладений Касаційним цивільним судом у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц, 23.03.2020 у справі №№ 369/28/19.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не має заборгованості з заробітної плати перед позивачем за першу половину березня 2017 року, оскільки ОСОБА_1 виплачена депонована заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 1929,93 грн. (копія видаткового касового ордеру №595 від 21.08.2017).

Загальний розмір виплаченої заробітної плати позивачу відповідачем за першу половину березня 2017 року становить 1929,93 грн.

Вирішуючи позивні вимоги позивача щодо виплати заробітної плати за період з другої половини березня 2017 року по липень 2017 року суд зазначає наступне.

Згідно з довідкою про доходи №434/2 від 20.02.2020, дані про розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за другу половину березня по липень 2017 року відсутні.

Інші докази того, що позивач в спірний період виконував свої посадові обов`язки та йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата, у справі відсутні.

Таким чином вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року не підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

Керуючись ст.ст. 259,263- 265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України щодо продовження строку апеляційного оскарження на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), до Луганського апеляційного суду через Попаснянський районний суд Луганської області .

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя І.В. Лизенко