Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2020 Справа №607/17459/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л.

за участю секретаря Комінярської О.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 подала до суду позов до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого Скоморохівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №07 та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 2318 гривень щомісячно, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2318 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлена позову до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, протягом останнього року у них фактично припинилися шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. За таких обставин просить шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. При цьому вказує, що у шлюбі з відповідачем у них народилися сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,які повністю перебувають на її утриманні. Відповідач усунувся від свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей, незважаючи на те, що є працездатним, на утримані в нього немає неповнолітніх чи малолітніх дітей, аліментів нікому не платить, а тому просить стягувати аліменти на утримання дітей.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2020 року відкрито провадження за вищевказаним позовом та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до відзиву на позов відповідача ОСОБА_2 , який поданий до суду 10.11.2020 року, відповідач не заперечує стосовно задоволення вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки з вересня 2020 року вони не проживають разом. Що стосується позову в частині стягнення аліментів, то вважає його безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає, оскільки він не ухиляється від обов`язку утримувати спільних дітей. Відповідач зазначив, що старається кожного дня бачитися з синами, водить їх до школи, а також в силу матеріальних можливостей бере участь в їх утриманні. Вказує на те, у випадку, якщо суд прийде до висновку, що позов підлягає задоволенню, просить врахувати, що у зв`язку з скрутним матеріальним становищем відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з синів, а також просить взяти до уваги те, що в нього на утриманні є непрацездатні батьки та він є безробітним та не має стабільного і достатнього заробітку для сплати аліментів у розмірі прожиткового мінімумі на кожну дитину, як про це просить позивач.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу визнав повністю, що стосується позову про стягнення аліментів, то просить стягувати аліменти в мінімальному розмірі, оскільки ніде не працює та має проблеми зі здоров`ям. Визнав той факт, що діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , 28 липня 2007 року зареєстрували шлюб у Скоморохівській сільській раді Тернопільського району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис №07, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

У даному шлюбі в сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ,актовий запис №05, видане Миролюбівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 24 травня 2012 року та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 114СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін, в зв`язку з чим суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

У Постанові Верховного Суду прийнятій у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 755/14148/18, провадження №61-11325св19) Верховний Суд зауважив, що у разі спору про стягнення аліментів суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, згідно з частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищенаведеного та враховуючи рівність обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, відсутність істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, зокрема відповідачем не надано суду жодних доказів щодо того, що за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем він не може утримувати своїх неповнолітніх дітей, а також доказів перебування у нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, враховуючи інтереси та потреби дитини суд дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот)гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 13 жовтня 2020 року до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Менший розмір аліментів, на думку суду, не буде достатнім для належного виховання та утримання дитини та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Вимогу про більший розмір аліменти суд вважає безпідставною, недоведеною, оскільки позивачем не надано доказів, що майновий стан відповідача дозволяє сплачувати аліменти в розмірі по 2318 грн. на кожну дитину.

Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу та беручи до уваги, що від сплати судового збору за пред`явлення вимоги про стягнення аліментів вона звільнена відповідно до вимог закону, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 840,80 грн. судового збору та 840,80 грн. судового збору в дохід держави відповідно до ст.141 ЦПК України

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89, 141, 264, 265, 268, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_5 ОСОБА_6 , який зареєстрований 28 липня 2007 року Скоморохівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №07.

Стягувати з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот)гривеньщомісячно на кожну дитину, починаючи з 13 жовтня 2020 року до досягнення дітьми повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 840,80 гривень судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 користь держави 840,80 гривень судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Копію рішення після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич