КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 359/4731/19 Головуючий у 1 інстанції: Борець Є.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Мараєвої Н.Є., Желепи О.В.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про визнання недійсним та скасування наказу про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису підприємства та за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», третя особа: ОСОБА_2 , про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона працювала в ДП «МА «Бориспіль» на посаді начальника відділу контролю якості служби головного технолога.

Наказом генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07.1-9 від 28 лютого 2019 року були внесені зміни до організаційної структури та штатного розпису підприємства, згідно з якими 01 березня 2019 року у службі головного технолога була створена група з контролю технологічних процесів, яка складалась з провідного інженера (керівника групи) та двох інженерів групи. На вказані посади були переміщені працівники, які обіймали посади провідного інженера (керівника групи) та інженерів групи моніторингу якості послуг відділу контролю якості служби головного технолога.

Крім того, від 01 червня 2019 року посада начальника відділу контролю якості взагалі була скорочена в штатному розписі служби головного технолога.

Проте, в ДП «МА «Бориспіль» не відбулось жодних змін в організації виробництва і праці, тому ОСОБА_1 просила визнати недійсним та скасувати наказ генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07.1-9 від 28 лютого 2019 року.

В липні 2019 року ОСОБА_1 пред`явила ще один позов, який уточнила в грудні 2019 року, та посилалася на те, що наказом генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №11-07/1-1104/п від 03 червня 2019 року позивачка була звільнена з роботи з 03 червня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Однак відповідач не вжив заходи, спрямовані на переведення ОСОБА_1 на іншу роботу та звільнив її (позивачку) з роботи без забезпечення переважного права на залишення на роботі та без згоди професійної спілки ДП «МА «Бориспіль». Ці обставини свідчать про те, що звільнення з роботи було проведено з істотними порушеннями трудового законодавства.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд скасувати наказ генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №11-07/1-1104/п від 03 червня 2019 року, поновити її на посаді начальника відділу контролю якості служби головного технолога ДП «МА «Бориспіль» з 03 червня 2019 року, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу від 03 червня 2019 року та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про визнання недійсним та скасування наказу про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису підприємствавідмовлено.

Позов ОСОБА_1 до ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково.

Скасовано наказ генерального директора ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» №11-07/1-1104/п від 03 червня 2019 року про звільнення начальника відділу контролю якості служби головного технолога ОСОБА_1 з роботи з 03 червня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на посаді начальника відділу контролю якості служби головного технолога з 03 червня 2019 року.

Стягнуто з ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу від 03 червня 2019 року до 20 серпня 2020 року в розмірі 456 449 грн. 52 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення моральної шкоди в більшому розмірі відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення позивача на роботі звернуто до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про часткове скасування рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову та ухвалення в цій частині нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про часткове скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та та ухвалення в цій частині нового, яким стягнути з ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 червня 2019 року до 20 серпня 2020 року у розмірі 495 034 грн. 56 коп. та зміну рішення шляхом доповнення мотивувальної частини про порушення відповідачем вимог ч. 3 ст. 492 КЗпП.

ОСОБА_1 подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якій просить суд відмовити відповідачу у приєднанні до матеріалів справи нових письмових доказів та залишити апеляційну скаргу ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не має права оскаржувати наказ генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07.1-9 від 28 лютого 2019 року, а в матеріалах цивільної справи відсутні беззаперечні докази на підтвердження того, що в ДП «МА «Бориспіль» не відбулось жодних змін в організації виробництва і праці.

Крім того, суд зазначав, що підстави для визнання недійсним та скасування наказу генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07.1-9 від 28 лютого 2019 року відсутні. Вказував, що ОСОБА_1 незаконно не була переміщена на обрані нею посади начальника аналітичної групи служби розвитку мережі маршрутів та провідного інженера інженерного відділу служби управління нерухомістю, тому звільнення позивача з роботи було здійснено з порушенням вимог, передбачених ч.2 ст.40 та ч.3 ст.492 КЗпП України.

Посилався, що з метою відновлення законності та порушеного права позивача на працю належить скасувати наказ генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №11-07/1-1104/п від 03 червня 2019 року та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу контролю якості служби головного технолога з 03 червня 2019 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 червня 2019 року до 20 серпня 2020 року в розмірі 456449 гривень 52 копійок та моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала в ДП «МА «Бориспіль» на посаді начальника відділу контролю якості служби головного технолога.

Наказом генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07.1-9 від 28 лютого 2019 року були внесені зміни до організаційної структури та штатного розпису підприємства, згідно з якими від 01 березня 2019 року у службі головного технолога була створена група з контролю технологічних процесів, яка складалась з провідного інженера (керівника групи) та двох інженерів групи. На вказані посади були переміщені працівники, які обіймали посади провідного інженера (керівника групи) та інженерів групи моніторингу якості послуг відділу контролю якості служби головного технолога. Крім того, з 01 червня 2019 року посада начальника відділу контролю якості була скорочена в штатному розписі служби головного технолога.

Встановлено, що наказом генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №11-07/1-1104/п від 03 червня 2019 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи з 03 червня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

За ч.3 ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, а також встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.1, 3 ст.492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як вбачається з ч.1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно з ч.1 ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду в постанові від 28 березня 2019 року у справі №755/3495/16-ц (провадження №61-1350св17) КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників. Так, КЗпП України визначає можливість працівника оскарження наказу про звільнення. Водночас, частиною третьою статті 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Крім того, частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Тому не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому у працівника залишається право оспорювати лише правомірність його звільнення.

Виходячи з наведеного, суд вірно вважав, що ОСОБА_1 не мала права оскаржувати наказ генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07.1-9 від 28 лютого 2019 року. Крім того, в матеріалах цивільної справи відсутні беззаперечні докази на підтвердження того, що в ДП «МА «Бориспіль» не відбулось жодних змін в організації виробництва і праці.

Враховуючи викладене, суд вірно вважав відсутніми підстави для визнання недійсним та скасування наказу генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №01-07.1-9 від 28 лютого 2019 року.

Як встановлено судом, 01 березня 2019 року ОСОБА_1 було вручено попередження про наступне вивільнення з роботи з 3 червня 2019 року. В той же день позивача було ознайомлено з Переліком наявних вакантних посад на підприємстві станом на 1 березня 2019 року. Зі змісту акту №11-26-22 від 1 березня 2019 року (а.с.88 т.1) вбачається, що ОСОБА_1 спочатку не виявила бажання бути переведеною на жодну з вакантних посад. Однак 21 травня 2019 року позивачку було знову ознайомлено з Переліком наявних вакантних посад на підприємстві станом на 21 травня 2019 року (а.с.131-135, т.1). Зі змісту акту №11-26-92 від 21 травня 2019 року (а.с.130, т.1) вбачається, що ОСОБА_1 виявила бажання бути переведеною на вакантні посади начальника аналітичної групи служби розвитку мережі маршрутів або провідного інженеру інженерного відділу служби управління нерухомістю.

Зі змісту аркушу внутрішнього погодження електронного документа (а.с.139, т.1) вбачається, що начальник служби розвитку мережі маршрутів ОСОБА_3 відхилив кандидату позивачки у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не володіла поглибленими знаннями Microsoft Excel (формулами, розрахунками, зведеними таблицями та VBA). Зі змісту іншого аркушу внутрішнього погодження електронного документа (а.с.141, т.1) вбачається, що начальник служби управління нерухомістю ОСОБА_4 також відхилила кандидатуру позивача у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не володіла навичками роботи в програмах AutoCAD та Adobe Photoshop.

Проте, зі змісту п.3.6 посадової інструкції начальника аналітичної групи служби розвитку мережі маршрутів №29-05/2-114 від 8 червня 2017 року (а.с.181-186, т.2) вбачається, що особа, яка претендувала на зайняття вказаної посади, повинна володіти програмами Word, Excel, Internet Explorer, іншими інтернет-браузерами та Power Point виключно в межах, необхідних для виконання посадових обов`язків, а не поглибленими знаннями цих програм. Зокрема, з пункту 1.3 вказаної посадової інструкції вбачається, що начальнику аналітичної групи маршрутів підпорядковувалась ціла низка фахівців-аналітиків аналітичної групи, які якраз, як виконавці, і повинні були володіти поглибленими знаннями програм Word, Excel, Internet Explorer, інших інтернет-браузерів і Power Point. Крім того, зі змісту п.3.10 посадової інструкції провідного інженера інженерного відділу служби управління нерухомістю №22-05/1-6 від 13 липня 2018 року (а.с.191-195, т.2) вбачається, що до особи, яка претендувала на зайняття вказаної посади, пред`являлась вимога вміти використовувати оргтехніку, персональний комп`ютер та мати відповідні навички роботи в програмах Microsoft Word, Excel. Також відсутні жодні вимоги щодо володіння навичками роботи в програмах AutoCAD та Adobe Photoshop у посадовій інструкції провідного інженера інженерного відділу служби управлін-ня нерухомістю №22-05/1-6 від 13 липня 2018 року (а.с.191-195, т.2).

Як вірно зазначено судом, аналіз цих обставин переконливо свідчить про те, що ОСОБА_1 незаконно не була переміщена на обрані нею посади начальника аналітичної групи служби розвитку мережі маршрутів та провідного інженера інженерного відділу служби управління нерухомістю. Тому суд вірно вважав, що звільнення позивачки з роботи було здійснено з порушенням вимог, передбачених ч.2 ст.40 та ч.3 ст.492 КЗпП України.

Крім того, ОСОБА_1 була членом професійної спілки ДП «МА «Бориспіль».

Зі змісту протоколу засідання профспілкового комітету профспілки ДП «МА «Бориспіль» №61 від 23 травня 2019 року (ас.143-144, т.1) вбачається, що відповідачу було відмовлено у наданні згоди на звільнення позивачки з роботи. Вказане рішення професійної спілки повністю кореспондується з висновком суду про недотриманням ДП «МА «Бориспіль» вимог, передбачених ч.2 ст.40 та ч.3 ст.492 КЗпП України, при вивільненні ОСОБА_1 .

Зазначені обставини свідчать про те, що звільнення позивачки з роботи було проведено з порушенням вимог, передбачених ч.1 ст.43 КЗпП України.

Зважаючи на вищенаведене, та оскільки позивачці не було запропоновано дві посади, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вважав необхідним з метою відновлення законності та порушеного права позивачки на працю скасувати наказ генерального директора ДП «МА «Бориспіль» №11-07/1-1104/п від 3 червня 2019 року та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу контролю якості служби головного технолога з 3 червня 2019 року.

Зі змісту довідки про середню заробітну плату від 24 липня 2019 року (а.с.156, т.1) вбачається, що на день звільнення з роботи середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 1617 гривень 76 копійок. Період часу вимушеного прогулу позивача від 3 червня 2019 року до 20 серпня 2020 року становив 306 робочих днів. Крім того, зі змісту розрахункового листа за червень 2019 року (а.с.165, т.2) вбачається, що в день звільнення з роботи ОСОБА_1 була виплачена вихідна допомога в розмірі 33972 гривень 96 копійок та компенсація за дні невикористаної відпустки в розмірі 4612 гривень 8 копійок.

Суд вірно вважає, що з ДП «МА «Бориспіль» на користь позивачки підлягав до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу від 3 червня 2019 року до 20 серпня 2020 року в розмірі 456449 гривень 52 копійок (1617,76 х 306 - (33972,96 + 4612,08)).

Оскільки незаконне звільнення позивачки з роботи призвело до того, що ОСОБА_1 зазнала моральні страждання та була вимушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя, то ці обставини переконливо свідчать про те, що позивачці була заподіяна моральна шкода.

З врахуванням тривалості та глибини душевних страждань позивачки, а також вимог розумності та справедливості суд вірно визначив розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 10000 грн.

Крім того, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач хоча б частково відшкодував ОСОБА_1 моральну шкоду.

З огляду на викладене, та за відсутністю підстав для стягнення моральної шкоди в більшому розмірі, суд вірно вважав необхідним стягнути з ДП «МА «Бориспіль» на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: