І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Бєловол О.О.,
Справа № 629/4069/20
Номер провадження 2/629/1209/20
позивач Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Агросвіт»
відповідач Відділ реєстрації Лозівської міської ради Харківської області
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу про визнання договору оренди земельної ділянки не укладеним (не чинним), припинення його дії шляхом внесення запису про припинення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права,
У справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та надано відповідачам строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Відповідач ОСОБА_1 ухвалу про відкриття провадження та копію позову з доданими документами отримав, у встановлений судом строк надав суду відзив на позов, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, вказав, що між покійним ОСОБА_3 та ПОСП «Агросвіт» було укладено договір оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 3.1.1. Договору оренди земельної ділянки, договір укладено на 10 років. Договір повністю є строковим та укладено на визначений термін і втрачає свою дію через 10 років з моменту підписання. Пунктом 3.1.2. Договору визначено, що по закінченню терміну дії договору, у разі виконання умов сторонами Орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити другу сторону про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше, ніж за два місяця до його закінчення. В даному конкретному випадку посилання позивача на те, що договір оренди є продовженим (поновленим) нівелюється позицією самого тексту Договору, адже в тексті договору відсутнє будь яке посилання на таку норму, а тому посилання позивача на той факт, що договір вважається пролонгований є хибне посилання позивача і не відповідає дійсності. Одночасно позивач не надає докази того, що ним направлявся лист про бажання щодо продовження дії договору на новий термін. Пунктом 6.3 Договору передбачено, що після закінчення строку оренди, Орендар повинен повернути земельну ділянку Орендодавцю у стані, не гіршому, порівняно з тим, у якому одержав її в оренду. Пунктом 8.2 Договору, передбачено, що договір припиняється у разі закінчення строку на який його було укладено, придбання Орендарем земельної ділянки у власність, дострокового розірвання договору за взаємною згодою сторін. Договором не передбачено те, що договір автоматично продовжує свою дію, а тому посилання позивача на ой факт, що він вважається продовженим автоматично не доводиться жодним доказом чи пунктом Договору. Позивачем не підтверджено того факту, що в будь якому реєстрі наявні дані щодо діючого договору оренди від 01.12.2007 року на спірну земельну ділянку (інше речове право). Під час укладення договору від 01.03.2020 року сторони досягли всіх істотних умов, а посилання позивача на неправомірність його дій щодо складання договору є безпідставними. Спірний договір оренди зареєстрований в установленому законом подяку, позивач не є стороною зазначеного договору.
Відповідач Відділ реєстрації Лозівської міської ради Харківської області ухвалу про відкриття провадження та копію позову з доданими документами отримав, у встановлений судом строк представник відповідача надав суду письмові пояснення на позов, в яких вказав, що для державної реєстрації права оренди земельної ділянки звернувся ОСОБА_1 з договором оренди землі, який містив всі істотні умови договору оренди землі, зазначені в статті 15 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Під час державної реєстрації права власності на земельну ділянку відомості Державного земельного кадастру не містили інформації щодо зареєстрованого права оренди землі до 2013 року. Державний реєстратор свої обов`язки під час проведення державної реєстрації прав виконав і не порушив. На підставі вищевикладеного, просив прийняти рішення згідно чинного законодавства України.
Згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2010 року за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку площею 5,9556 га, що перебуває на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області і значиться в Державному Акті на право власності серії ЯД № 054182, виданого 16.10.2007 року, кадастровий номер :03::000:0365.

01.03.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі відповідно до умов якого ОСОБА_2 прийняв у строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер :03::000:0365, що знаходиться на території Катеринівської сільської ради, Лозівського району Харківської області для ведення особистого селянського господарства.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 05.03.2020 року Договір оренди землі від 01.03.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі номер запису 35806604, строком дії до 01.03.2030 року.

Як зазначено в письмових поясненнях Відділу реєстрації Лозівської міської ради Харківської області, під час державної реєстрації права власності на земельну ділянку відомості Державного земельного кадастру не містили інформації щодо зареєстрованого права оренди землі до 2013 року

Щодо доводів відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що позивач не є стороною договору, і договір не впливає на його права та обов`язки, то суд зазначає, що Постановою Пленуму Верховного Суду України від 09 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Тобто судова практика зміст ч. 3 ст. 215 ЦК України тлумачить таким чином, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Отже, правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи" (статті 215, 216 ЦК України).

Як убачається з позову, позивачем позовні вимоги щодо визнання правочину недійсним не заявляються, позивач просить визнати договір оренди неукладеним.

Щодо вимог позивача щодо визнання договору неукладеним, то суд зазначає, що за положенням частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір за Цивільним кодексом України полягає у взаємній домовленості сторін договору, що виражає їх згоду на укладення певного виду договору у порядку та у формі, передбаченій законом, що передбачає виникнення, зміни, припинення конкретно визначених прав і обов`язків.

Цивільним та Господарським кодексами України (далі - ЦК України та ГК України) передбачено момент укладення сторонами договору, який починає свій відлік з моменту досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов договору, які передбачені законом щодо певного виду договору та щодо необхідності викладення його у певній формі.

На практиці укладення сторонами договорів реалізується шляхом їх підписання такими сторонами (уповноваженими представниками сторін) або направлення однією стороною пропозиції стосовно укладення договору та прийняття (погодження) такої пропозиції іншою стороною.

Згідно з ЦК України (у редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) захист судом прав та законних інтересів юридичних і фізичних осіб здійснюється у спосіб, який визначено законом або договором.

Водночас, передбачено, що у разі, коли закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, суд вправі у відповідності до зазначеної у позові вимоги визначити у судовому рішенні спосіб захисту, який не суперечитиме вимогам закону.

ЦК України визначає момент укладення сторонами договору, однак не передбачає моменту визнання його не укладеним та навіть способу захисту такого цивільного права, натомість одним із способів захисту порушеного права ЦК України передбачено визнання договору недійсним та застосування правових наслідків його недійсності.

У постанові пленуму Верховного Cуду України (далі - ВСУ) «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що суди мають відмовляти у задоволенні позову про визнання договору не укладеним, у зв`язку з відсутністю такого способу захисту прав та інтересів. Водночас, це не виключає можливості сторони, право якої порушене, звернутися до суду з однією з таких вимог: про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи; повернення в натурі безпідставно набутого майна; відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання.

Поряд із цим, у постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вказано, що договір визначається неукладеним виключно під час його укладення, а не за результатами виконання його сторонами. Також зазначено, що у випадках, коли для укладення договору вимагається його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, то за їх відсутності такий договір не може вважатися укладеним. При цьому, відсутність у договорі однієї з істотних умов може свідчити про його неукладення.

Правові наслідки неукладеності та недійсності договору мають відмінності.

В Аналізі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що при розгляді справ судами про визнання договорів недійсними, необхідно визначати момент їх укладення, оскільки судом не визнається недійсним договір, який визначається неукладеним. Висновок Аналізу ВССУ вказує на те, що до неукладених можна віднести договори, для яких сторонами не дотримано встановлених законодавством умови їх укладення (відсутність досягнутої згоди щодо істотних умов договору; стороною не отримано акцепт на направлену оферту; не передано майно, яке згідно з договором передбачається передати; відсутність державної реєстрації договору для якого чинним законодавством передбачена така реєстрація і т.п.). І вимога про визнання договору неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом, що передбачає в подальшому відмову у задоволенні відповідного позову.

Про жодну з цих підстав позивачем в позові не вказується. Сторона, право якої порушено, має право звернутися до суду з позовом, який стосується наслідків неукладеного договору, передбачених главою 83 ЦК України (наприклад, про повернення безпідставно набутого майна), а застосування цією стороною договору таких наслідків можливе лише після встановлення судом наявності або відсутності підстав, що свідчать про його неукладення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 906/355/19 (ЄДРСРУ № 89578746) 01 червня 2020 року вказав, що якщо спірний договір його сторонами виконується, то це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18, від 06.11.2018 у справі №926/3397/17, від 09.04.2019 у справі №910/3359/18, від 29.10.2019 у справі №904/3713/18, від 19.02.2020 у справі №915/411/19. Аналогічної правової позиції також дійшов Верховний Суд України в постановах від 23.09.2015 у справі № 914/2846/14 та від 06.07.2016 у справі № 914/4540/14.

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. Зазначена правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №456/2946/17.

З наданих відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_6 відзивів на позов убачається, що договір оренди землі від 01.03.2020 року сторонами виконується у відповідності до його умов.

Неможливість визнання договору неукладеним в судовому порядку також підтверджує і постанова Верховного Суду від 30 липня 2019 р. у справі №907/804/17, в якій колегія суддів зазначила, що вимога про визнання договору неукладеним не є способом захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання (не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу), який передбачений положеннями Господарського кодексу України або Цивільного кодексу України, не визначена відповідна вимога як такий спосіб і іншими законами України. (ЄДРСРУ № 83413044).

Щодо позовних вимог про припинення дії договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0365, укладеного 03.03.2020 року з ОСОБА_2 шляхом внесення запису про припинення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, то умови припинення договору оренди землі передбачені статтею 31 Закону України «Про оренду землі». Так, договір оренди землі припиняється в разі:

закінчення строку, на який його було укладено;

викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;

смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;

ліквідації юридичної особи-орендаря;

відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;

набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;

припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.

В Перехідних положеннях до цього Закону передбачено, що припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.

Позивачем не зазначено жодної з вищеперелічених підстав, в порядку ст. 76-81 ЦПК України не доведено обґрунтованості своїх вимог.

До доводів позивача про те, що за повідомленням Ямпільського районного суду Вінницької області, судове рішення від 29 жовтня 2010 року у справі № 2-1957/2010, на підставі якого ОСОБА_1 набув права власності на спірну земельну ділянку, не ухвалювалось, суд відноситься критично, оскільки належних, достатніх та допустимих доказів на спростування факту підробки судового рішення, а також відомостей, що містяться у відповідних державних реєстрах матеріали справи не містять і до суду їх не надано. Матеріали справи містять копію відповідного судового рішення з відміткою «згідно з оригіналом» і обставин, передбачених ст. 82 ЦПК України, які б звільняли позивача від доказування судом не встановлено.

Отже, жодних правових підстав для задоволення позовних вимог ПОСП «Агросвіт» суд не убачає.

Згідно платіжного доручення № 12916 від 01.09.2020 року позивачем було сплачено за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2102 гривні 00 копійок.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 259, 264, 265,268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Агросвіт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Відділу реєстрації Лозівської міської ради Харківської області про визнання договору оренди земельної ділянки не укладеним (не чинним), припинення його дії шляхом внесення запису про припинення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Лозівський міськрайонний суд Харківської області до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно п.3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

позивач - Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Агросвіт», , місцезнаходження за адресою: с. Катеринівка Лозівського району Харківської області, вул. Слобожанська, 35В

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2

відповідач - Відділу реєстрації Лозівської міської ради Харківської області, місцезнаходження за адресою: м. Лозова Харківської області, вул. Світо-Миколаївська, буд. 4, поверх 3, каб 18, 21, 25

Суддя: К.Ш.Харабадзе