Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3562/18 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 29 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді : Талько О.Б.

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С..

за участю секретаря Хоменка Я.Ю.,

розглянувши відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/3562/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зобов`язання провести нарахування та виплату страхових виплат, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 8 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С.,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила встановити факт її проживання із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу із 13 лютого 2003 року по 10 лютого 2018 року; зобов`язати Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Житомирській області провести нарахування та виплату їй страхових виплат відповідно до ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку з смертю ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 7 лютого 2018 о 08.45 год. під час виконання ним трудових обов`язків у Товаристві з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод».

В обґрунтування позовної зави зазначила, що з 28 квітня 2001 року по 13 лютого 2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати разом, виховували спільного сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Факт спільного проживання також підтверджується свідоцтвом про вінчання від 29 серпня 2005 року в храмі «Покрова Матері Божої»; договором, укладеним з навчальним закладом КВЗН «Новоград-Волинський медичний коледж», відповідно до якого кошти за навчання їхнього старшого сина ОСОБА_4 сплачував батько; записом в медичній картці молодшого сина ОСОБА_5 про перебування ОСОБА_2 на лікарняному у зв`язку із доглядом за сином.

Вказує, що 10 лютого 2018 року її чоловік загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві. Встановлення факту проживання однією сім`єю зі ОСОБА_2 необхідно їй для отримання одноразової допомоги, передбаченої ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 8 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Зокрема, зазначає, що її доводи стосовно проживання однією сім`єю зі ОСОБА_2 протягом періоду з 13 лютого 2003 року по день смерті останнього доведені належними та допустимими доказами.

Так, допитані в судовому засіданні свідки підтвердили ту обставину, що між нею та ОСОБА_2 існували взаємовідносини, притаманні подружжю.

Окрім того, зазначений факт підтверджується письмовими доказами.

Жоден із вказаних доказів не був спростований в судовому засіданні, відтак висновок суду про відмову у задоволенні позову, є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що свідки позивача не підтвердили укладення шлюбу між ОСОБА_2 та позивачем, а характер правовідносин, що склалися між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на день його смерті, не створює для позивачки жодних правових наслідків. Встановлення даного факту з метою отримання страхових виплат суперечать нормам чинного законодавства.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що в розумінні СК України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважались сім`єю, адже вони вели спільне господарство, виховували своїх дітей та вважались подружжям до дня смерті ОСОБА_2 . Факт їхнього проживання однією сім`єю підтверджений належними та допустимими доказами, які не спростовані в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнала апеляційну скаргу та пояснила, що чинним законодавством передбачена виплата допомоги сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві лише у тому разі, коли шлюб між ним та певною особою зареєстрований у встановленому законом порядку. Та обставина, що ОСОБА_1 не перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_2 , виключає можливість нарахування одноразової допомоги, яка передбачена ч.6 ст. 42 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 28 квітня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_2 . Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

13 лютого 2003 шлюб між ними розірвано, у зв`язку з чим прізвище позивачки було змінене на « ОСОБА_7 ».

Матеріали справи також свідчать, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився ще один син ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Згідно з актом проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 7 лютого 2018 року на ТОВ «Коростенський щебзавод», ОСОБА_2 помер внаслідок нещасного випадку на виробництві (а.с. 19-31).

У цьому акті також вказано, що ОСОБА_2 перебував у цивільному шлюбі та мав на утриманні двох синів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Протягом періоду з 8 червня 2018 року по 22 червня 2018 року проведено повторне спеціальне розслідування групового нещасного випадку, що стався 7 лютого 2018 року о 08 год. 45 хв. у Товаристві з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод», що стверджується відповідним актом, затвердженим 23 червня 2018 начальником Управління Держпраці у Житомирській області Сечіним С.М. При цьому, у акті зазначено, що ОСОБА_2 був розлучений, на його утриманні перебували діти ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та матір ОСОБА_8 (а.с.78-87).

Відповідно до положень ч.6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Згідно з п.6.1.1 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року №24 ( який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) робочий орган виконавчої дирекції Фонду розглядає справи про призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого сім`ї та особам, які мають на це право, приймає рішення про виплати за умови подання відповідних документів, у переліку яких зазначено й копію свідоцтва органу реєстрації актів громадянського стану про шлюб.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що наявність свідоцтва про вінчання позивачки зі ОСОБА_2 від 29 серпня 2005 року не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя, що узгоджується з вимогами ст. 21 СК, а надані ОСОБА_1 докази про оформлення на ОСОБА_2 лікарняного по догляду за сином у грудні 2007 року (а.с.17) та укладення договору про надання освітньої послуги 17 серпня 2017 року(а.с.15,16), не підтверджують факт проживання позивачки однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_2 , а лише свідчать про те, що ОСОБА_2 приймав участь у вихованні та утриманні дітей.

Також суд першої інстанції вказав, шо факт, який просить встановити позивачка, не створює для неї правових наслідків у вигляді можливості провести нарахування та виплату соціальної допомоги, оскільки вона не відноситься до кола осіб, що мають право на отримання таких виплат, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Звертаючись до суду із позовною заявою, ОСОБА_9 просила встановити факт проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 з метою отримання одноразової допомоги його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Отже, виплата вказаної одноразової допомоги здійснюється сім`ї потерпілого.

У КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, відсутнє визначення сім`ї.

Із прийняттям Сімейного кодексу України законодавець надав визначення інституту сім`ї. Зокрема, у ст. 3 СК України зазначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За змістом наведеної норми обов`язковими умовами для визнання осіб сім`єю, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Як встановлено судом, після розірвання шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився ще один син.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що вважали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подружжям. Вони спільно проживали, спільно виховували та матеріально забезпечували своїх дітей, вели спільне господарство. Про те, що шлюб між ними розірвано, вони не знали.

Також в судовому засіданні в якості свідка був допитаний ОСОБА_6 , який пояснив, що батьки проживали разом, вели спільне господарство. Він, його молодший брат ОСОБА_3 та батьки протягом всього часу проживали за однією адресою.

Ставити під сумнів покази свідків у суду відсутні підстави, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами.

Так, матеріали справи також свідчать, що ОСОБА_2 17 серпня 2017 року уклав з КВНЗ « Новоград-Волинський медичний коледж» Житомирської обласної ради договір про надання сину ОСОБА_6 освітніх послуг, вартість яких була сплачена ОСОБА_2 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 також надала суду виписку з медичної картки сина ОСОБА_3 , яка містить інформацію про те, що на період хвороби дитини з 30 листопада 2007 року по 6 грудня 2007 року його батько перебував на лікарняному у зв`язку з доглядом за малолітнім сином.

Отже, зазначені докази у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю зі ОСОБА_2 після розірвання шлюбу й до дня смерті останнього. ЇЇ та ОСОБА_2 пов`язували взаємні права та обов`язки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сім`ї.

Слід звернути увагу, що встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки при застосуванні положень ст. 74 СК України можливе лише з 1 січня 2004 року. Однак, спірні правовідносини не пов`язані із захистом майнових прав позивачки, як це передбачено ст. 74 СК України. ОСОБА_1 просить встановити факт проживання зі ОСОБА_2 однією сім`єю із 13 лютого 2003 року по 10 лютого 2018 року з метою отримання соціальної допомоги. Протягом цього періоду сімейні правовідносин були врегульовані нормами КпШС України, а з 1 січня 2004 року положеннями СК України. При цьому, як у КпШС України, так й у СК України передбачений інститут сім`ї. Отже, у даному випадку період проживання однією сім`єю не може бути обмежений часом ведення в дію СК України.

Таким чином, позовні вимоги про встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю зі ОСОБА_2 протягом вказаного періоду підлягають до задоволення.

Та обставина, що у переліку документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової соціальної допомоги сім`ї потерпілого, міститься вказівка щодо надання копії свідоцтва органу реєстрації актів громадянського стану про шлюб, не може обмежувати передбачене законодавством право ОСОБА_1 на отримання одноразової допомоги, яка виплачується сім`ї потерпілого, а не одному із подружжя.

Оскільки позовні вимоги про встановлення цього юридичного факту задоволено, ОСОБА_1 не позбавлена права на звернення до відповідача для отримання одноразової допомоги. Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області провести нарахування та виплату страхових виплат відповідно до ч.6 ст. 42 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не підлягають до задоволення.

Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, - про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 8 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу, протягом періоду з 13 лютого 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: