Справа № 456/3445/18 Головуючий у 1 інстанції: Бучківська В.Л.
Провадження № 22-ц/811/826/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа комісія з захисту прав дитини Стрийської міської ради Львівської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги мотивувала тим, з відповідачем по справі вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 2003 року до 2005 року. За час перебування з відповідачем у незареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 , про що в книзі записів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис № 146. Однак, з середини 2005 року відповідач жодного разу не бачив дочку, не спілкувався з нею та не цікавився її життям.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дитини і на позбавлення його батьківських прав надала згоду комісія з питань захисту прав дитини, висновок якої було затверджено рішенням Стрийського міськвиконкому № 195 від 22.08.2018. Вказує, що суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач прагне належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, лише на підставі письмової заяви відповідача, однак не взяв до уваги докази, подані позивачкою. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Стрийського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис №146 (а.с. 4).

Відповідно до довідки КП «Надія» № 677 від 03.05.2018 ОСОБА_3 , 2004 року народження, проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Рішенням Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №195 від 22.08.2018 затверджено висновок про доцільність надання згоди на позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , 1975 р.н. (а.с. 7).

Згідно з копією пояснень ОСОБА_2 від 16.07.2018, наданих голові комісії з питань захисту прав дитини вбачається, що ОСОБА_2 на даний час проживає у м. Одеса, постійно хворіє та має ІІ групу інвалідності, не відмовляється давати дитині дозвіл на виїзд за кордон, однак йому не були надані документи на дитину. Окрім цього зазначив, що він не згідний на позбавлення його батьківських прав стосовно його дочки ОСОБА_3 , однак на даний час не має змоги фінансово допомогти дитині, хоче бачити її, оскільки давно з нею не зустрічався (а.с. 48).

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позов про позбавлення батьківських прав позивачкою заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.п. 15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 №789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У частині 4 ст.10 ЦПК України зазначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (п.54) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, який не згідний на позбавлення батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 , та прийшов до правильного висновку про те, що позивач належним чином не вмотивувала власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не аргументувала в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав, не надала належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин.

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, а тому позбавлення його батьківських прав на даний час є передчасним.

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 12.03.2020

Головуючий

Судді