ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020 року, яке ухвалено суддею Квятковським Я.А. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення суду складено 07 жовтня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ :

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, посилаючись на те, що причиною професійного захворювання стала його робота на шахті «Першотравнева», Першотравневе управління Виробничого об`єднання «Кривбасруда» протягом 12 років та 11 місяців підземним прохідником, кріпильником з ручним буровим інструментом. Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 12 від 19 грудня 1997 встановлена вина роботодавця в ушкодженні здоров`я позивача, однак оскільки ліквідовано Першотравневе управління Виробничого об`єднання «Кривбасруда» без правонаступництва, капіталізації платежів не проводилось, а тому шкоду відшкодовує орган державного соціального страхування.

Позивач вказував на те, що оглядом МСЕК від 19 січня 1998 році йому первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності та ІІІ група інвалідності та 05 лютого 2007 при повторному огляді МСЕК змінено до 25% втрату професійної працездатності безстроково.

У зв`язку із втратою працездатності завдана моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 75 000 грн. та просив стягнути з відповідача.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду, задовольнивши його позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником ВО «Кривбасруда», а тому не може нести відповідальність за порушення його трудових прав, оскільки стосується Державного підприємства Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахисту, яке є ліквідованим, не маючи правонаступників, капіталізація платежів якого не була проведена і тому регресна вимога була подана до відповідача з підстав, передбачених іншими системно пов`язаними між собою нормативно - правовими актами, згідно яких, якщо при ліквідації підприємства капіталізація платежів у відшкодування шкоди не проведена, регресна вимога подається до органів державного соціального страхування. При ліквідації, банкрутстві, реорганізації підприємства потерпілій подає заяву правонаступникові, а в разі його відсутності органові державного соціального страхування.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області зазначає про те, що суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачу заподіяна моральна шкода, яку зобов`язаний відшкодувати роботодавець, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 працював з 16 липня 1984 року по 02 грудня 1985 року на посаді підземного робітника на шахті «Першотравнева» ВО «Кривбасруда», з 02 грудня 1985 року по 01 вересня 1986 року - кріпильником робітника на шахті «Першотравнева» ВО «Кривбасруда», з 01 вересня 1986 року по 15 березня підземним прохідником на шахті «Першотравнева -2» ВО «Кривбасруда». 15 березня 1998 року звільнений згідно п. 1 ч. 40 КЗпП України (а.с. 20-21).

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 19 грудня 1997 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок його тривалої праці з буровим інструментом, який дає вібрацію, що перевищувала допустимі санітарні норми (а.с. 10).

Відповідно до Акту, причиною професійного захворювання у позивача є тривала праця на протязі 12 років 11 місяців в шкідливих умовах праці (а.с. 10).

Висновком МСЕК від 19 січня 1998 року позивачу первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, ІІІ група інвалідності (а.с. 12).

При повторному переогляді висновком МСЕК від 27 січня 2005 року позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, ІІІ група інвалідності (а.с. 13).

Висновком МСЕК від 05 лютого 2007 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, безстроково (а.с. 14).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки втрата працездатності позивача встановлена вперше у 1998 році, то відповідальність за шкоду, завдану ушкодженням здоров`я працівника, повинен нести роботодавець, тобто правонаступник ВО "Кривбасруда", в структурному підрозділі якого працював позивач, а не Фонд соціального страхування України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 32. Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року, при ліквідації, банкрутстві або реорганізації (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення підприємства відшкодування шкоди, компенсація всіх видів витрат провадиться правонаступником. Якщо права і обов`язки ліквідованого підприємства не переходять до правонаступника, суми, що підлягають відшкодуванню,

капіталізуються і перераховуються органам державного соціального страхування для виплати їх у розмірі і в терміни, зазначені відповідному рішенні про відшкодування шкоди.

У разі ліквідації або банкрутства підприємства без правонаступника ліквідаційна комісія надсилає офіційне повідомлення про це до місцевого органу державного соціального страхування.

Якщо при ліквідації підприємства капіталізація платежів у відшкодування шкоди не проведена, регресна вимога подається органам державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 33. Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року заява про відшкодування шкоди подається власнику, з вини

якого заподіяна шкода.

При ліквідації, банкрутстві, реорганізації потерпілий подає заяву правонаступникові, а в разі його відсутності - органові державного соціального страхування.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року.

Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону від 01 квітня 2001 року і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34).

З огляду на положення статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»(зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин,коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Тобто, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає в позивача з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, вперше, тобто з 1998 року.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив відшкодувати моральну шкоду з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, оскільки ліквідовано Першотравневе управління Виробничого об`єднання «Кривбасруда» без правонаступництва, капіталізації платежів не проводилось, а тому шкоду відшкодовує орган державного соціального страхування

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди завданої позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання з Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, з огляду на наступне.

У частині першій статті 37 ЦК України, в редакції 1963 року, який був чинним на момент перейменування виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» від 27 березня 1991 року, що був чинним на час перейменування виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу.

Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємних зобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами.

Згідно із частинами першою та шостою статті 34 Закону України «Про підприємства в Україні», ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду.

При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства.

У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5, було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань.

Розподільчий баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи.

Згідно розподільного балансу станом на 01 липня 1998 року, до Криворізького державного гірничорудного управління Гідрозахист перейшла менша частина основних засобів та інших позаоборотних активів шахт Першотравневого рудоуправління, а також шахт «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», «Першотравнева», «Першотравнева-Дренажна» ВО «Кривбасруда», а більша частина цих активів залишилася на балансі ВО «Кривбасруда».

Відповідно до пункту 1 наказу Мінпромполітики від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу Державної акціонерноїкомпанії «Укррудпром» (даліДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром».

У пункті 3 згаданого наказу ДАК «Укррудпром» указано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня2001 року №290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»(далі - ВАТ «Кривбасзалізрудком»), яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 розділу «Загальні положення» Статуту ПАТ «Кривбасзалізрудком», що затверджений протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Кривбасзалізрудком» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та пройшов державну реєстрацію 4 квітня 2011 року, ВАТ «Кривбасзалізрудком» змінив найменування на ПАТ «Кривбасзалізрудком» та є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків ВАТ «Кривбасзалізрудком».

Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі №212/3137/17-ц.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що професійне захворювання виникло у позивача саме під час його перебування у трудових відносинах з виробничим об`єднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», на якого законодавством було покладено обов`язок із забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці. Виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовно на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», перетворене на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром» та у подальшому перетворене у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат».

Структурні одиниці виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», новостворені з 20 січня 1998 року, у тому числі шахти «Першторавнева-Дренажна» не мали статусу юридичних осіб. Створення на базі окремих структурних підрозділів виробничого об`єднання «Кривбасруда» - шахт «Першторавнева-Дренажна» та «Гигант-Дренажна» - державного підприємства «Кривбасгідрозахист» відбулось вже після припинення трудових відносин позивача з виробничим об`єднанням «Кривбасруда», а розподільчим балансом від 01 липня 1998 року не було прямо передбачено переходу до ДП «Кривбасгідрозахист» обов`язку з відшкодування шкоди, завданої працівнику ушкодженням здоров`я під час перебування у трудових відносинах з ВО «Кривбасруда».

Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі №212/3137/17-ц.

Отже, Управління «Кривбасгідрозахист» може нести відповідальність за шкоду, у тому числі й моральну, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я лише та виключно перед працівниками, які працювали на шахтах, зокрема шахті «Першотравнева», «Першотравнева - 2» ВО «Крнивбасруда» з 01 липня 1998 року, тобто саме з дня виділення вказаних структурних одиниць зі складу ДВО «Кривбасруда», правонаступником яких визначено Управління «Кривбасгідрозахист».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював з 16 липня 1984 року по 02 грудня 1985 року на посаді підземного робітника, з 02 грудня 1985 року по 01 вересня 1986 року - кріпильником, з 01 вересня 1986 року по 15 березня підземним прохідником на шахті «Першотравнева», «Першотравнева -2» ВО «Кривбасруда». 15 березня 1998 року звільнений згідно п. 1 ч. 40 КЗпП України (а.с. 22).

Таким чином, колегія суддів вважає, що професійне захворювання позивача виникло саме під час його перебування у трудових відносинах з виробничим об`єднанням по видобутку руди підземним способом «Кривбасруда» у період з 1984 року по 15 березня 1998 року правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», на яке у той час законодавством й було покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки структурні одиниці виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», у тому числі шахта «Першотранева -2» новостворені з 20 січня 1998 року шахти «Першотравнева-Дренажна» та «Гигант-Дренажна» не мали статусу юридичних осіб. Створення на базі окремих структурних підрозділів виробничого об`єднання «Кривбасруда» - шахт «Першторавнева-Дренажна» та «Гигант-Дренажна» - державного підприємства «Кривбасгідрозахист» відбулось вже після припинення трудових відносин позивача, а саме 15 березня 1998 році з виробничим об`єднанням «Кривбасруда», а розподільчим балансом від 01 липня 1998 року не було прямо передбачено переходу до ДП «Кривбасгідрозахист» обов`язку з відшкодування шкоди, завданої працівнику ушкодженням здоров`я під час перебування у трудових відносинах з ВО «Кривбасруда».

Аналогічний правовий висновок викладено в Постанові Верхового Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2020 року у справі №212/6988/17-ц та в Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником ВО «Кривбасруда», а тому не може нести відповідальність за порушення його трудових прав, оскільки стосується Державного підприємства Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахисту, яке є ліквідованим, не маючи правонаступників, капіталізація платежів якого не була проведена і тому регресна вимога була подана до відповідача, з підстав, передбачених іншими системно пов`язаними між собою нормативно - правовими актами, згідно яких, якщо при ліквідації підприємства капіталізація платежів у відшкодування шкоди не проведена, регресна вимога подається до органів державного соціального страхування. При ліквідації, банкрутстві, реорганізації підприємства потерпілій подає заяву правонаступникові, а в разі його відсутності органові державного соціального страхування, з наступних підстав.

Криворізький гірничорудний трест «Кривбасруда» був створений після визволення міста від окупації в лютому 1944 році для відбудови підприємств гірничорудної промисловості Кривбасу, який підпорядковувався Наркомату гірничодобувної промисловості УРСР та з 1951 року трест «Кривбасруда» був розділений на два трести «Дзержинськруда» та «Ленінруда».

Криворізький трест «Дзержинськруда» з 1951 року підпорядковувся Міністерству металургійної промисловості СРСР та у 1973 році реорганізований в промислове об`єднання видобутку руд підземним способом «Кривбасруда».

З 1975 року до складу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» входило 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Гігант».

Згідно п. 1 наказу ВО «Кривбасруда» від 07 жовтня 1997 року № 120 шахта «Гігант», як структурна одиниця була ліквідована.

Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовно на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром».

У наказі ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».

Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ ««Криворізький залізорудний комбінат» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» змінив найменування на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що правонаступником усіх прав та обов`язків Державного виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у структурній одиниці якого на шахті «Першотравнева», «Першотравнева -2» де працював позивач з 1985 року по 1998 року є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Оскільки шахти «Першотравнева», «Першотравнева -2», як структурніа одиниці не була виділені зі складу ДВО «Кривбасруда» у нову юридичну особу, а були ліквідовані, то у даному випадку юридична особа ПАТ «Кривбасзалізрудком», як правонаступник ДВО «Кривбасруда» повинен нести перед позивачем, який працював у ліквідованій структурній одиниці ДВО «Кривбасруда», відповідальність за спричинену внаслідок ушкодження його здоров`я моральну шкоду.

Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі №212/3137/17-ц.

На думку колегії суддів, з`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: