ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9755/20 Справа № 202/6928/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Каратаєвої Л.О., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2020 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та Гарантія до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ТОВ Українська боргова компанія (правонаступником якого є ТОВ Фінансова компанія Довіра та Гарантія) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказували, що 20 червня 2013 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1/1437813, відповідно до умов якого ПАТ «Креді Агріколь Банк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 52 000 грн., а останній зобов`язався повернути кредит не пізніше 19 червня 2016 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 11% річних та щомісячну комісійну винагороду у розмірі 1,80%.

Зазначали, що 31 березня 2014 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Купер Прайс» укладено договір про відступлення права вимоги №03/14-ІІІ, відповідно до умов якого ПАТ «Креді Агріколь Банк» відступило ТОВ «Купер Прайс» право вимоги за кредитним договором № 1/1437813 від 20 червня 2013 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Вказували на те, що 02 квітня 2014 року між ТОВ «Українська боргова компанія» та ТОВ «Купер Прайс» укладено договір про відступлення права вимоги №14/УБК-14, відповідно до умов якого ТОВ «Купер Прайс» відступило ТОВ «Українська боргова компанія» право вимоги за кредитним договором №1/1437813 від 20 червня 2013 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Зазначали, що ОСОБА_1 не виконав своєчасно умови кредитного договору, таким чином порушивши їх. У зв`язку з зазначеним, станом на 06 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 66 361,33 грн., що складається з: 46 127,72 грн. заборгованості по кредиту; 18 424,56 грн. пені; 520,00 грн. штрафу; 1 289,05 грн. 3% річних.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 66 361,33 грн. та судові витрати у справі.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2020 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором у розмірі 64 552 грн. 28 коп., яка складається з: 46 127,72 грн. заборгованості по кредиту; 18 424,56 грн. пені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір в розмірі 645 грн. 52 коп.

У задоволенні решти вимог ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2020 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що: нарахування комісійної винагороди здійснюється протиправно, є незаконним та таким, що спрямоване на заволодіння грошовими коштами апелянта; строк позовної давності щодо стягнення пені пропущено; ТОВ Українська боргова компанія до державного реєстру фінансових установ не вносилась, статусу фінансової установи не набувала, ліцензії на надання фінансових послуг не отримувала, договір від 02 квітня 2014 року, укладений між ТОВ Купер Прайс та ТОВ Українська боргова компанія набуло прав кредитора відносно ОСОБА_1 та відповідно похідний від нього договір від 30 грудня 2015 року між ТОВ Українська боргова компанія та ТОВ Фінансова компанія Довіра та Гарантія є протиправними, оскільки за своїм змістом відповідають договору факторингу.

ТОВ Фінансова компанія Довіра та Гарантія надали відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість рішення місцевого суду, просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 червня 2013 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1/1437813, відповідно до умов якого ПАТ «Креді Агріколь Банк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 52 000 грн., а він зобов`язався повернути кредит не пізніше 19 червня 2016 року та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 11% річних та щомісячну комісійну винагороду у розмірі 1,80% (а.с. 5-10).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, котра станом на 06 серпня 2015 року становила 66 361,33 грн. та складалася з: 46 127,72 грн. заборгованості по кредиту; 18 424,56 грн. пені; 520,00 грн. штрафу; 1 289,05 грн. 3% річних.

Судом першої інстанції також встановлено, що 31 березня 2014 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Купер Прайс» укладено договір про відступлення права вимоги № 03/14-ІІІ, відповідно до умов якого ПАТ «Креді Агріколь Банк» відступило ТОВ «Купер Прайс» право вимоги за кредитним договором № 1/1437813 від 20 червня 2013 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Креді Агріколь Банк» (а.с.18-22).

02 квітня 2014 року між ТОВ «Українська боргова компанія» та ТОВ «Купер Прайс» був укладений договір про відступлення права вимоги №14/УБК-14, відповідно до умов якого ТОВ «Купер Прайс» відступило ТОВ «Українська боргова компанія» право вимоги за кредитним договором №1/1437813 від 20 червня 2013 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Креді Агріколь Банк» (а.с.13-17).

Відповідно до умов договору про відступлення прав вимоги №30/12-ФК_У від 30 грудня 2015 року ТОВ «Українська боргова компанія» відступило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитним договором №1/1437813 від 20 червня 2013 року, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк»» та ОСОБА_1 (а.с. 82-84).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, що не заперечувалося самим відповідачем в судовому засіданні, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 64 552 грн..28 коп., яка складається з: 46 127,72 грн. заборгованості по кредиту; 18 424,56 грн. пені; вимога про стягнення штрафу задоволенню не підлягає, оскільки покладання на відповідача штрафу за несвоєчасне виконання того ж зобов`язання є подвійним притягненням до відповідальності; 3% річних позивачем нараховані за час дії кредитного договору, а у договорі сторонами визначений інший розмір відсотків,відсутні правові підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 1 289,05 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Колегія суддів вважає обґрунтованими посилання апеляційної скарги на те, що нарахування комісійної винагороди здійснювалося протиправно, зважаючи на наступне.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).

Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Однак ПАТ «Креді Агріколь Банк» встановив у кредитному договорі щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,80% в місяць від суми кредиту, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь. Банк нараховував, а ОСОБА_1 (відповідач) мав сплатити комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, умова кредитного договору є нікчемною в частині встановлення щомісячної комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості (є складовою одержаного кредиту).

З матеріалів справи вбачається, що позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором станом на дату укладення договору купівлі-продажу права вимоги від 02 квітня 2014 року в розмірі 46 127,72 грн., пені та штрафів, нарахованих на суму 46 127,72 грн.

З додатку №1 до договору відступлення прав вимоги від 02 квітня 2014 року (а.с.16) вбачається, що за вказаним договором дійсно відступлена заборгованість боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 20 червня 2013 року, загальна сума заборгованості (тіло, проценти, комісія) складає 46 127,72 грн.

В подальшому, правонаступник первісного позивача ТОВ Фінансова компанія Довіра та Гарантія 30 грудня 2015 року, уклавши договір про відступлення права вимоги, згідно додатку №1 до договору від 30 грудня 2015 року отримав право вимоги до відповідача на суму 46 127,72 грн. (тіло, проценти, комісія).

Вказані додатки та інші матеріали справи не містять визначення розміру складових заборгованості, тому неможливо визначити, який розмір нарахованої комісії безпідставно заявлено позивачем до стягнення, визначити розмір складових заборгованості та в якому обсязі боржник має виконати свій обов`язок з повернення боргу, тобто неможливо визначити обсяг відповідальності боржника.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Разом з тим, посилання апеляційної скарги на те, що ТОВ Українська боргова компанія до державного реєстру фінансових установ не вносилась, статусу фінансової установи не набувала, ліцензії на надання фінансових послуг не отримувала, договір від 02 квітня 2014 року, укладений між ТОВ Купер Прайс та ТОВ Українська боргова компанія набуло прав кредитора відносно ОСОБА_1 та відповідно похідний від нього договір від 30 грудня 2015 року між ТОВ Українська боргова компанія та ТОВ Фінансова компанія Довіра та Гарантія є протиправними, оскільки за своїм змістом відповідають договору факторингу, колегія суддів не приймає.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку, що відповідно до умов договору про відступлення прав вимоги №30/12-ФК_У від 30 грудня 2015 року ТОВ «Українська боргова компанія» відступило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитним договором №1/1437813 від 20 червня 2013 року, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк»» та ОСОБА_1 та як новий кредитор набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Таким чином, у відповідності до ч.1 ст. 376 ЦПК України є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ Фінансова компанія Довіра та Гарантія.

В порядку ч.13 ст.141 ЦПК України з позивача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 995 грн.42 коп.

Керуючись ст.ст.374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та Гарантія до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та Гарантія на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 995 грн. 42 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Каратаєва Л.О.

Макаров М.О.