ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» грудня 2020 року

м. Харків

справа № 639/7630/15-ц

провадження № 22ц/818/5332/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне підприємство «Харківводоканал»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року в складі судді Труханович В.В.

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Харківводоканал» про захист прав споживача.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач здійснював по відношенню до неї та її сина агресивну діяльність, а саме, встановивши спеціальне програмне забезпечення, неправомірно здійснював протягом тривалого часу часті телефонні дзвінки на стаціонарний телефон з метою здійснення на них незаконного психологічного тиску.

Зазначила, що така неправомірна діяльність відповідача встановлена судовим рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2014 року у справі № 646/571/14-к.

Вказала, що у зв`язку з такою незаконною діяльністю відповідача вона разом з сином не могли нормально існувати, були позбавлені спокою як у будні дні, так і у вихідні та святкові дні, оскільки дзвінки від підприємства починались з 07-00 години ранку та продовжувались увесь день через кожні 15-20 хвилин.

Як вбачається з відповіді Департаменту комунального господарства Харківської міської ради від 30 травня 2014 року № Д-6-858/1-14.08-39 нібито дзвінки їм від Комунального підприємства «Харківводоканал» здійснювались два рази на день. Однак, навіть і два рази на день такі дзвінки законом не передбачені.

Зазначила, що відповідач, вважаючи їх споживачами його послуг, незаконно вдерся в їхнє особисте життя, здійснював агресивну практику та політику по відношенню до неї та її сина.

Посилалася на те, що вона у 2014 році чотири рази перебувала на лікуванні в стаціонарах, в тому числі, три рази неврологічного профілю та один раз серцевого профілю. Цю шкоду вона оцінює в розмірі 100 000,00 грн.

Просила стягнути з Комунального підприємства «Харківводоканал» на її користь грошову суму в розмірі 100 000,00 грн в якості відшкодування нанесеної їй фізичної та моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Апеляційна скарга мотивована тим, що описову частину судового рішення викладено з порушенням вимог статті 265 ЦПК України. Також вказала, що судові повістки на судові засідання, які призначені на 20 січня 2020 року та 18 лютого 2020 року вона не отримувала. Вважала розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження призвів до ухвалення незаконного рішення у даній справі. Зазначила, що докази, які розглядались в ухвалі Червонозаводського суду Харківської області від 17 лютого 2014 року є належними, допустимими, достовірними та достатніми для встановлення здійснення дзвінків. Вважала, що суддя підлягала відводу та після скасування судових рішень мала потенційний конфлікт інтересів. Також, в апеляційній скарзі містяться клопотання про долучення до матеріалів справи копії судового рішення суду першої інстанції, яке задоволено; клопотання про витребування з прокуратури Харківської області матеріали кримінального провадження № 0000019 від 29 грудня 2012 року та у Комунального підприємства «Харківводоканал» - матеріали щодо дзвінків на стаціонарні телефони громадян міста Харкова, зокрема, і на її телефон, які залишено без задоволення на підставі частини 3 статті 367 ЦПК України.

11 листопада 2020 року до суду апеляційної інстанції від Комунального підприємства «Харківводоканал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому підприємство вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначив, що інформування споживачів про стан платежів передбачено законодавством і жодним чином не порушує їх прав. Також, вказав, що будь яких доказів на підтвердження пред`явлення до неї підприємством незаконних вимог, позивачка до суду не надала.

Відповіді на відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що обставини, на які позивачка посилалася в обґрунтування позовних вимог не дають підстав для висновку, що дії Комунального підприємства «Харківводоканал» містять ознаки агресивної підприємницької діяльності в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається з змісту позову ОСОБА_1 . Комунальне підприємство «Харківводоканал» по відношенню до неї та її сина здійснював агресивну діяльність, яка виразилася у встановленні спеціального програмного забезпечення, що дозволяло протягом тривалого часу неправомірно здійснювати постійні телефонні дзвінки на її стаціонарний телефон з метою здійснення на них незаконного психологічного тиску, які починались з 07-00 години ранку та продовжувались увесь день через кожні 15-20 хвилин. У зв`язку з такою незаконною діяльністю відповідача вона разом з сином не могли нормально існувати, були позбавлені спокою як у будні дні, так і у вихідні та святкові дні, що встановлено судовим рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2014 року у справі № 646/571/14-к.

ОСОБА_1 вказувала, що у 2014 році чотири рази перебувала на лікуванні в стаціонарах, в тому числі, три рази - неврологічного профілю та один раз - серцевого.

До суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 надала копію ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2014 року у справі № 646/571/14-к, якою скаргу ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000019 задоволено; постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Косіченка М. від 14 січня 2014 року про закриття кримінального провадження № 0000019 від 29 грудня 2012 року скасовано; матеріали кримінального провадження № 0000019 від 29 грудня 2012 року направлено до слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області для організації досудового розслідування (а.с.119-125 том 2), яку долучено до матеріалів справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки, зокрема, право подання доказів на підтвердження обґрунтованості їх відповідних вимог та заперечень, а також право отримати повну та всебічну оцінку доказів, які особа вважає важливими і які безпосередньо стосуються предмета доказування у справі як окремо, так і у взаємозв`язку із іншими доказами у справі.

Обов`язок суду, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, встановлено також у пункті 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України.

Дотримання вказаного принципу є надзвичайно важливим при розгляді справ, оскільки він гарантує, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме змогу забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповідно до частини п`ятої вказаної статті як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним.

Проте, нарахування оплати за житлово-комунальні послуги, направлення споживачам, в тому числі, позивачці, квитанцій, листів, повідомлень та вимог про усунення порушень умов і правил надання житлово-комунальних послуг, визначених нормативно-правовими документами, є способами реалізації функцій і завдань, покладених на підприємство і нормативно-правовими актами, якими врегульовано правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, та спрямовані на виконання послуг, обумовлених договорами абонентського обслуговування, а не формою агресивної підприємницької практики.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), які відшкодовуються у повному розмірі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна і таке інше Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода - відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись з позовом ОСОБА_1 вказала, що здійснення Комунальним підприємством «Харківводоканал» протягом тривалого часу на її стаціонарний телефон постійних дзвінків, є формою агресивної підприємницької практики. При цьому посилалася на відповідь Департаменту комунального господарства Харківської міської ради від 30 травня 2014 року № Д-6-858/1-14.08-39 та судове рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2014 року у справі № 646/571/14-к.

Проте, матеріали справи не містять відповіді Департаменту комунального господарства Харківської міської ради від 30 травня 2014 року № Д-6-858/1-14.08-39, а посилання ОСОБА_1 на те, що такі обставини встановлено ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2014 року у справі № 646/571/14-к, є помилковим, оскільки предметом розгляду була скарга ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000019, а доказів того, що кримінальне провадження закінчено та справу передано на розгляд до суду, немає.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що описову частину судового рішення викладено з порушенням вимог статті 265 ЦПК України судова колегія відхиляє, оскільки як вбачається в ній викладено стислий виклад позиції позивача, заперечення відповідача, інформація щодо розгляду справи, починаючи з 2015 року, а також інші процесуальні дії, які є суттєвими для справи, що узгоджується з вимогами статті 265 ЦПК України.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що судові повістки на судові засідання, які призначені на 20 січня 2020 року та 18 лютого 2020 року вона не отримувала, тому позов підлягає задоволенню судова колегія відхиляє. Так, дійсно на 20 січня 2020 року ОСОБА_1 не була повідомлена про розгляд справи належним чином, тому розгляд справи було відкладено на 18 лютого 2020 року. Судова повістка повернулася без вручення з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», яку отримано судом першої інстанції лише 31 січня 2020 року. Разом з тим, раніше, ще 12 грудня 2019 року позивачка надала заяву про відкладення розгляду справи з причин її виїзду до міста Києва, яка датована 12 грудня 2019 роком, в якій просила відкласти розгляд справи, призначений саме на 18 грудня 2019 року (а. с. 84, том 2) без надання доказів причин відкладення, чим підтвердила свою обізнаність щодо розгляду справи на цей день.

Посилання ОСОБА_1 на те, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження призвів до ухвалення незаконного рішення у даній справі є безпідставними, оскільки її розгляд здійснено з додержанням вимог статті 274 ЦПК України.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що докази, які розглядались в ухвалі Червонозаводського суду Харківської області від 17 лютого 2014 року є належними, допустимими, достовірними та достатніми для встановлення здійснення дзвінків, тому позов підлягає задоволенню, є безпідставними, оскільки як вбачається з наданої копії цього судового рішення по суті справу не розглянуто, судове рішення скасовано у зв`язку з не проведенням слідчим оперативно-слідчих дій, неповноцінного розслідування та неналежного ставлення до з`ясування обставин, викладених у заявах ОСОБА_1 , тому клопотання про витребування з прокуратури Харківської області матеріалів кримінального провадження № 0000019 від 29 грудня 2012 року задоволенню не підлягає. Не підлягає задоволенню і клопотання про витребування у Комунального підприємства «Харківводоканал» матеріалів щодо дзвінків на стаціонарні телефони громадян міста Харкова, зокрема, і на її телефон, оскільки витребування у Комунального підприємства «Харківводоканал» матеріалів щодо дзвінків на стаціонарні телефони громадян міста Харкова порушують право громадян міста Харкова, які не є учасниками справи, а щодо дзвінків на стаціонарний телефон позивачки зазначає, що позивачка не надала доказів неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

Таким чином, враховуючи вимоги статті 367 ЦПК України, в якій чітко зазначено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що обставини, на які позивачка посилалася в обґрунтування позовних вимог, не дають підстав для висновку, що дії комунального підприємства містять ознаки агресивної підприємницької діяльності в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів», що в свою чергу виключає наявність підстав для відшкодування позивачці моральної шкоди. Дії підприємства, як зазначено судом, були спрямовані на виконання послуг, обумовлених договорами абонентського обслуговування.

У зв`язку з чим, позивачкою не доведено факт завдання їй моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між завданням цієї шкоди і протиправністю дій відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції належним чином дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, дійшов правильного висновку про те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.