Справа № 291/1000/18
Ружинський районний суд Житомирської області

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2020 року

Ружинський районний суд Житомирської області

в складі : головуючого судді Митюк О.В.,

за участю секретаря - Підгорної А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ружині Житомирської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр»

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, витребування та повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, витребування та повернення земельної ділянки , мотивуючи його тим, що вона є власником земельної ділянки, площею 3,0535 га, кадастровий номер :03:000:0178, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №880748, виданого 26.07.2005 р. Ружинською районною державнок адміністрацією, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. яка розташована, на території Верхівнянської сільської ради Ружинськогс району, Житомирської області. 20.03.2018 року вона звернулася до Центру надання адміністративних послуг Ружинської РДА, щодо отримання інформації відносно своєї земельної ділянки. Згідно отриманої інформації побачила, що 18.04.2012 року між нею та ТОВ «Сігнет-Центр» від її імені, невідомою особою був укладений та підписаний логовір оренди належної їй землі. Також у даній інформаційній довідці зазначено, що ще також був підписаний додатковий договір від її імені між нею та відповідачем про внесення змін та доповнень до договору оренди землі. Так як самого договору оренди землі у неї не було, звернулася до державного реєстратора із проханням надати його копію, але їй було відмовлено. Але жодного договору оренди землі та додаткову угоду не підписувала. Вважала, що наявність договору оренди землі порушує її права та не відповідає інтересам як власника цього нерухомого майна.У зв`язку з цим просила: визнати договір оренди землі недійсним, витребувати у відповідача та повернути їй земельну ділянку.

В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримав з вказаних в позовній заяві підстав, а саме :вважає договір оренди землі від 30.12.2015 року недійсним, тому, що вона не підписувала оспорюваний договір оренди землі, та додатковий договір до договору оренди землі, про існування спірного договору оренди, та додаткового договору дізналася, дізнався лише 20.03.2018 року за результатом ознайомлення із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає повністю, з тих підстав що позивачем обрано неефективний (неналежний) спосіб захисту. Тому у позові слід відмовити з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, а не зпідстав застосування наслідків пропуску позовної давності, позаяк суд розглядає питання про застосування позовної давності лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Раніше, 24.09.2018 року представником відповідача, було подано до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності

Суд, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, встановив наступне.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За правилами ст.207 ЦК України, правочин ввважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що позивачка є власником земельної ділянки площею 3,0535 га, з кадастровий номер :03:000:0178, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Верхівнянської сільської ради Ружинського району Житомирської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №880748, виданого 26.07.2005 р. Ружинською районною державнок адміністрацією, з планом визначення меж земельної ділянки (а.с.6).

Як вбачається з договору оренди землі б/н від 18 квітня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Сігнет Центр» укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років, зареєстрований у відділі Держкомзему у Ружинському районі Житомирської області (а.с.77-79), а також 05.08.2015 року між сторонами укладено додаткову угоду б/н щодо продовження строку дії договору оренди землі строком до 04.08.2012 року (а.с.80) . Дане також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої станом на 20.03.2018 р. згідно якої позивачу, як вбачається з її пояснень викладених в позовній заяві стало відомо, що 18.04.2012 року між нею та ТОВ «Сігнет-Центр» від її імені, невідомою особою був укладений та підписаний логовір оренди належної їй землі, та додатковий договір від 05.08.2015 року від її імені між нею та відповідачем про внесення змін та доповнень до договору оренди землі (а.с.7-9).

Відповідно до повідомлення про неможливість проведення судової експертизи за №1/3-67 від 18.04.2019 року судовий експерт ОСОБА_2 повідомив про неможливість проведення судово-почеркознавчої експертизи у зв`язку з ненаданням оригіналів досліджуваних документів (а.с.141-143).

За клопотанням позивача, суд неодноразово витребовував у відповідача оригінал Договору (у зв`язку з посиланням позивача на відсутність у нього такого оригіналу), проте відповідач вимогу суду не виконав, надавши при цьому засвідчену копію оспорюваного договору, та додаткового договору (а.с35-36).

На підставі вищевикладеного судом встановлено, що для проведення судово-почеркознавчої експертизи договору оренди землі та додаткового договору оренди землі необхідні їх оригінали, які на вимогу суду відповідачем не надані, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість проведення експертного дослідження (за відсутності об`єкта дослідження).

Відповідно до частини першої статті 76 Цивільно- процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з приписами статті 76 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 84 ЦПК України будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Як унормовано приписами частини другої статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З огляду на викладене, врахувавши розподіл обов`язків доказування, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано твердження позивача про те, що оспорювані правочини не було укладено 18.04.2012 року та 05.08.2015 року, як і не доведено обставин його укладення 18.04.2012 року та 05.08.2015 року.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 16 вересня 2020 року в справі №291/131/17 (провадження №61-18847 св19) від 16 вересня 2020 року в справі №291/131/17 (провадження №61-18847 св19), зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі.

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Враховуючи наведене, спірний договір оренди землі від 18.04.2012 року, та додаткова угода до договору оренди землі від 05.08.2015 року є неукладеними тому у задоволенні позову в частині визнання їх недійсними слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.

Разом з цим власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).

Зайняття земельної ділянки згідно обставин цієї справи треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності. У такому разі позовну вимогу про повернення земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96)).

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині повернення земельної ділянки позивачу.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати відповідно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 203, 205, 215, 216, 638 ЦК України , Законом України Про оренду землі , ст.ст.19, 48, 89, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, витребування та повернення земельної ділянки задоволити частково.

Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» та повернути ОСОБА_1 , належну їй відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №880748 земельну ділянку площею 3.0535 га, кадастровий номер - :03:000:0178, розташовану на території Верхівнянської сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» (місцезнаходження:13543, Житомирська область, Попільнянський район с.Андрушки, вулЗаводська, буд.5, код ЄДРПО 38180739 на користь ОСОБА_1 , і.к. НОМЕР_1 судові витрати по справі в сумі 890 грн. 62 коп. (Вісімсот дев`яносто гривень 62 копійки).

Повне рішення по справі складено 14 грудня 2020 року.

Сторони:

позивач- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає : АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_1 ;

відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр» місцезнаходження:13543, Житомирська область, Попільнянський район с.Андрушки, вулЗаводська, буд.5, код ЄДРПО 38180739.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається за правилами, що діяли відповідно до ЦПК України в в редакції чинній до 15.12.2017р.

Суддя О. В. Митюк.