БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/191/20
Справа № 356/304/20
Р І Ш Е Н Н Я (заочне)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2020 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарі Настич Н. А.

З участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 04 квітня 2017 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В належному позивачеві на праві приватної власності житловому будинку зареєстрований, але не проживає його колишній власник ОСОБА_2 , який не був та не є членом сім`ї позивача. Як зазначає позивач, незважаючи на те, що з моменту купівлі-продажу будинку відповідач не проживає в належному ОСОБА_1 будинку, він відмовляється добровільно знятися з реєстраційного обліку, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні власністю. Відтак, ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_2 права користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомив причини своєї неявки та не подав відзив.

За заявою позивача в судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що вони з відповідачем були сусідами, ОСОБА_2 вже двадцять років не проживає в будинку, який придбав ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що була сусідкою відповідача ОСОБА_2 , який вже близько двадцяти років не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Він виїхав до м. Києва.

Заслухавши пояснення позивача, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу жилого будинку від 04 квітня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори Тищенко Н.В., ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 14-17).

Належність будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 підтверджується і копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 84190649 (а.с. 18-19).

До матеріалів справи додано копію технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 20-21).

Згідно довідки Сектору реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області від 20.10.2020 року № 18-12-1417, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 04.07.2014 року по теперішній час (а.с.58).

З акту обстеження матеріально-побутових умов № 2919 від 20.05.2020 року, складеного депутатом Березанської міської ради Проценко О.Г., вбачається, що ОСОБА_1 , 1985 р.н., дійсно проживає по АДРЕСА_1 з дружиною. Будинок він придбав в 2017 році у ОСОБА_2 . На даний час ОСОБА_2 там не проживає, не проживав, так як будинок був недобудований (а.с. 22).

Згідно довідки, виданої сектором реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області, в АДРЕСА_1 , прописані дві особи: ОСОБА_5 (дружина) та ОСОБА_2 (а.с. 23).

Право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Так, згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України гарантовано право кожного на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів, в свою чергу, визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1-2 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7 ст. 319 ЦК України).

Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до абз. 2,3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушення свого права власності у будь-який час.

Договір купівлі-продажу жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 від 04 квітня 2017 року, є дійсним, його не змінено, не скасовано та не визнано в судовому порядку недійсним.

Під час розгляду справи, судом з`ясовано, що відповідач не є членом сім`ї позивача, також він не є і наймачем жилого приміщення в будинку, який належить позивачу, оскільки договір найму жилого приміщення між сторонами не укладався.

Таким чином, оскільки досліджені судом докази по справі свідчать про те, що, принаймні, з квітня 2017 року відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності позивачу, не є членом сім`ї позивача та не пов`язаний спільним побутом з позивачем, суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вказаному будинку.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як роз`яснено в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Як встановлено ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, оданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, не надав суду відзив на позовну заяву, не надав доказів на спростування позиції позивача.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Проаналізувавши надані суду докази в їх сукупності, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наведених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150 ЖК України, ст.ст. 15-16, 316-317, 319, 321, 328, 406, 391 ЦК України, ст.ст. 4-5, 12-13, 76-83, 128, 223, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Р. М. Лялик