КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/3854/20 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 березня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В., розглянув в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей, додаткових витрат на дитину та утримання матері дітей.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, апеляційний суд, -

У С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона та відповідач є батьками трьох спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Син ОСОБА_5 є інвалідом з дитинства та потребує домашнього догляду та фінансових витрат, пов`язаних з забезпеченням фізичного розвитку, постійного лікарського нагляду, тривалого лікування медичними препаратами, індивідуальних медичних послуг та постійної реабілітації у реабілітаційних центрах.

Оскільки, неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, вона виконує всі обов`язки щодо утримання і виховання дітей, відповідач, в свою чергу, життям дитей не цікавиться, участі їх в утриманні та вихованні не приймає, тому ОСОБА_2 просила:

- стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1699 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дати подання позову і до повноліття дитини;

- стягнути з відповідача половину вартості понесених додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами пов`язаних з лікуванням ОСОБА_5 в розмірі 57 300 грн., а також витрат пов`язаних з лікуванням, які передбачаються в майбутньому на лікування в розмірі 3 648 грн. щомісячно з дати подання позову і до повноліття дитини;

- стягнути з відповідача аліменти на утримання від батька дитини до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шести років в розмірі 1936 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову;

- стягнути аліменти на її утримання відповідно до ч. 3 ст. 84 Сімейного кодексу України.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 31 липня 2019 року і до його повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 31 липня 2019 року і до його повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 31 липня 2019 року і до його повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половину вартості понесених додаткових витрат на дитину, що викликані лікуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ння у розмірі 57 300 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половину вартості понесених додаткових витрат на дитину, що викликані лікуванням, які передбачаються в майбутньому на лікуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 3 648 грн. щомісячно, починаючи з 31 липня 2019 року і до його повноліття

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання від батька дитини до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шести років у розмірі 1936 грн. щомісячно, починаючи з 31 липня 2019 року і до досягнення дитиною шести років.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн. на користь держави.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання синів: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у розмірі 1500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 31 липня 2019 року і до їх повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та ухвалити нове рішення яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання синів у розмірі 890,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 31 липня 2019 року і до їх повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половину вартості понесених додаткових витрат на дитину, що викликані лікуванням ОСОБА_5 у розмірі 57 300 грн, рішення залишити в силі. В решті задоволених позовних вимог рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року скасувати.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував фінансовий стан відповідача та не врахував рівень місячного доходу останнього, який становить 4173,00 грн., що значно менший від присудженої судом першої інстанції суми.

Також, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що позивач будь-яку допомогу і участь у вихованні та лікуванні дітей не сприймала та відмовлялась від неї, не дозволяла спілкуватися з дітьми.

Щодо проходження лікування сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в реабілітаційному центрі «Еліта», позивачкою не надано суду доказів необхідності проходження лікування саме в цьому центрі, а не в держаному безкоштовному закладі охорони здоров`я.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що на відміну від стягнення аліментів на дитину, строк стягнення додаткових витрат не пов`язаний з досягненням дитиною певного віку, а пов`язаний з фактом існування особливих обставин, а суд першої інстанції не зважаючи на те, що стан здоров`я дитини може покращитись протягом 14 років, присудив стягувати 3 648 грн. щомісяця, до досягнення повноліття,

10 лютого 2020 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що відповідачу на праві власності належить рухоме та не рухоме майно, що є підтвердженням можливості у наданні матеріального забезпечення для сплати аліментів на утримання малолітніх дітей, додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами та утримання дружини від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, та стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей, на утримання матері та додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язаний надавати таке утримання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Діти проживають разом з матір`ю.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому, у відповідності з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» - установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

За правилами ч.1-2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Підпункт 3, пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків.

Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Відмови про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами.

Суди при вирішенні спорів також враховують приховані доходи платника аліментів при визначенні їх розміру і це має відбуватися шляхом врахування витрат, здійснених платником аліментів. Саме за цим показником має визначатися розмір аліментів. Різноманітні аргументи щодо браку коштів у платника аліментів мають сприйматися критично, а до уваги належить брати рівень життя платника аліментів, який слід оцінювати непрямими методами (зокрема, за його витратами та наявністю певного майна).

Принцип врахування лише трудових доходів платника аліментів, не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства. На даний час у платника аліментів основне джерело доходу не обов`язково пов`язане з працею і при стягненні аліментів слід виходити з оцінки майнового стану платника аліментів, а не з врахування його трудових доходів. Можливість другого з батьків утримувати дитину повинна тлумачитися розширено і не обмежуватися лише наявністю в нього офіційного доходу, але також враховувати фінансування витрат такого з батьків, наявність у нього рухомого і нерухомого майна, його можливість надавати утримання дитині.

Тобто, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18.

Із довідки довідки від 18 вересня 2019 року видану Регіональним сервісним центром МВС у м. Києві вбачається, що в період з 08 серпня 2018 року по 10 березня 2019 року відповідач був власником транспортного засобу марки - «TOYOTA LAND CRUISER 200», 2011 року випуску, та 10 березня 2019 року даний транспортний засіб було перереєстровано на нового власника на підставі договору купівлі-продажу, за вартістю 48 000 гривень, тобто на день подачі позову вищевказаний ТЗ перебував у власності відповідача.

Крім того,, відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 174820004, відповідач на праві власності володіє нерухомим майном, а саме: однокімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана вище інформація не тільки підтверджує наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, а і вказує на спроможність, тобто достатність місячного доходу відповідача нести регулярні витрати на утримання, технічне обслуговування вказаного вище майна.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивачем не наведено жодного доказу, який свідчив би, що саме в реабілітаційному центрі «Еліта» син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 має проходити лікування, не заслуговують на увагу.

Відповідно до медичного висновку № 367 від 13 червня 2017 року виданого Комунальним закладом Білоцерківської міської ради «Білоцерківської міської ради «міський центр первинної медико-санітарної допомоги №2», встановлено, що дитина ОСОБА_5 є інвалідом з дитинства та потребує домашнього догляду.

Відповідно до висновку ЛКК виданого Комунальним закладом Білоцерківської міської ради «Білоцерківської міської ради «міський центр первинної медико-санітарної допомоги №2» від 09 жовтня 2018 року № 408 ОСОБА_5 страждає на дитячий церебральний параліч, подвійну геміплегія (рухові порушенні IV рівень по GMFCS, IV рівень по MACS. Когнітивна недостатність. Дитина з інвалідністю підгрупи А.

Відповідно виписок з історії хвороби ОСОБА_5 з Інституту проблем медичної реабілітації ТОВ «Реабілітаційний центр «Еліта» встановлено діагноз ДЦП. Спастична тетраплегія G80.0 в стадії відсутності пересування, в фазі лежання без контролю голови. Рухові порушення рівня за класифікацією GMFCS. Функція руки рівня за MACS Синдром вегето-вісцеріальних порушень. Після проходження рекомендовано консультації окуліста, спостереження невролога, лікувальна фізкультура, гідрокінезіотерапія, рентгенографія кульшових суглобів, консультації ортопеда, масажі та постійний курс лікування.

З огляду на те що ОСОБА_5 є дитиною інвалідом, він потребує інтенсивного лікування, що не заперечується відповідачем, таким чином інтенсивне лікування вимагає значних фінансових витрат, зокрема пов`язаних із забезпеченням фізичного розвитку, постійного лікарського нагляду, тривалого лікування медичними препаратами, індивідуальних медичних послуг та постійної реабілітації у реабілітаційних центрах.

Відповідачем не надано доказів про можливість проходження належного лікування іншому закладі охорони здоров`я, що і є підтвердженням уникнення ОСОБА_1 від батьківського обов`язку відповідно до ст. 185 СК України.

Згідно ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку стягнувши з відповідача 3648 грн. додаткових витрат які передбачаються у майбутньому до закінчення повного курсу лікування дитини, оскільки ОСОБА_5 потребує постійної інтенсивної терапії, що не заперечується відповідачем.

Щодо стягнення коштів на утримання дружини, судова колегія також вважає правильний висновок суду в цій частині, оскільки на відповідача покладено обов`язок відповідно до ст. 84 СК України.

Крім того, апеляційна скарга взагалі не містить жодних посилань на неправильність висновку суду першої інстанції в цій частині.

Враховуючи вищенаведені норми, а також обставини справи, зважаючи на принцип розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду вважає визначений судом першої інстанції розмір аліментів та додаткових витрат, який підлягає стягненню з відповідача на утримання його дітей, законним та обґрунтованим.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко

С.А. Голуб