ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року м. Чернівці

справа № 725/1058/20

провадження №22-ц/822/941/20

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Герман Я.І.

за участю: позивачки ОСОБА_1 та її представника Дорошенка О.О., представника ТОВ «Кредитні ініціативи» Матвійчука М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, відновлення становища, яке існувало до порушення права, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Піхало Н.В.,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, відновлення становища, яке існувало до порушення права.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилалася на те, що 12 лютого 2020 року до її будинку увірвалися невідомі їй особи, які захопили будинок і виставили її на вулицю, змінили замки на вхідних дверях та поставили будинок під охорону охоронного агентства. Поліції, яка приїхала на виклик, дані особи повідомили, що вони є власниками будинку АДРЕСА_1 , власником якого була вона. Дані особи представилися представниками ТОВ «Кредитні ініціативи» та не допускають її до будинку, хоча рішення суду про виселення у них було відсутнє.

Зазначала, що 18 лютого 2020 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вона довідалася про те, що 29 січня 2020 року о 15:14:33 год. приватний нотаріус Чернівецького нотаріального округу Козлова Н.В. зареєструвала за ТОВ «Кредитні ініціативи» право власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 01 (номер запису про право власності №35275131), а саме нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 85,1 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , а також прийняла рішення від 31 січня 2020 року о 10:15:13 год. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50907048.

Вказувала, що до прийняття вищезазначеного рішення приватним нотаріусом, який виконує функції Державного реєстратора, вона була власником цього майна, що підтверджується копією договору іпотеки, копіями договорів дарування частин житлового будинку, копією свідоцтва про право власності. Підставою виникнення права власності у відповідача реєстратором зазначено: договір іпотеки серія та номер: 1189, виданий 15 серпня 2007 року приватним нотаріусом Хоменко М.О.

Вважала, що діями відповідача та приватного нотаріуса, яка здійснила реєстрацію права власності за відповідачем порушено її право на власність, дії приватного нотаріуса, як державного реєстратора є протиправними.

Зокрема зазначала, що договір іпотеки не може бути підставою для виникнення права власності на нерухоме майно та згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, договір на відчуження майна, укладений без згоди співвласника цього майна є нікчемним правочином.

Крім того вказувала, що їй не було направлено письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання відповідно до умов ст. 35 ЗУ «Про іпотеку».

Також посилалася на те, що вищевказане майно було примусово стягнуто та зареєстровано за новим власником всупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до положень якого, у період дії цього Закону не може бути стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави та/або предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті, за певних умов.

З урахуванням зазначених обставин, просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Чернівецького нотаріального округу Козлової Н. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50907048 від 31 січня 2020 року на нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 85,1 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м., за яким внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 01 (номер запису про право власності 35275131) за ТОВ «Кредитні ініціативи» та земельну ділянку площею 0,0660 га (кадастровий номер: :07:002:0060), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності №35275131 за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на нерухоме майно: будинок та земельну ділянку площею 0,0660 га (кадастровий номер :07:002:0060), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та поновити запис про право власності на нерухоме майно: житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) та земельну ділянку площею 0,0660 га (кадастровий номер :07:002:0060), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2020 року позов задоволено:

визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Чернівецького нотаріального округу Козлової Н. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50907048 від 31 січня 2020 року на нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 85,1 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м., за яким внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 01 (номер запису про право власності 35275131) за ТОВ «Кредитні ініціативи» та земельну ділянку площею 0,0660 га (кадастровий номер: :07:002:0060), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності №35275131 про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на нерухоме майно: будинок та земельну ділянку площею 0,0660 га (кадастровий номер :07:002:0060), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та поновлено запис про право власності на нерухоме майно: житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) та земельну ділянку площею 0,0660 га (кадастровий номер :07:002:0060), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що іпотечне майно є єдиним нерухомим майном ОСОБА_1 , що підтверджується копією відповідного витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно та загальна площа якого становить 85,1 кв.м., що не перевищує площу 250 кв. м для житлового будинку, а також використовується позивачем як місце постійного проживання, що не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, вона не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» як забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті, а тому у нотаріуса були наявні підстави для відмови у проведення державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою не надано суду достатніх доказів того, що у неї відсутнє будь-яке інше житло окрім того, що було передано в іпотеку, а також того, що вона постійно проживає за адресою знаходження предмета іпотеки.

Суд першої інстанції також не наводить таких доказів у рішенні суду, адже відмітка в паспорті про реєстрацію місця проживання не свідчить про фактичне місце проживання.

Крім того, 16 січня 2020 року набрали чинності зміни до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно ч.3 якої відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягаю скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Вказує, що даний позов подано ОСОБА_1 25 лютого 2020 року, тобто після набрання чинності відповідних змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», однак позивачка поряд з вимогою про скасування рішення державного реєстратора не заявила вимогу про визнання за нею права власності та припинення права власності за відповідачем.

Позовна вимога ОСОБА_1 про скасування та поновлення відповідних записів суперечить положенням п.1 ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому не може бути задоволена судом.

Крім цього, позовні вимоги в частині земельної ділянки задоволені судом безпідставно, оскільки право власності на земельну ділянку за відповідачем не було зареєстровано, державний реєстратор не приймав жодного рішення стосовно земельної ділянки та не вносив щодо неї реєстраційних записів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Обставини справи

Судом встановлено, що 15 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №2148, відповідно до якого банк відкрив позичальнику та надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у формі відкритої кредитної лінії з максимальним лімітом 35 000,00 доларів США, зі сплатою 12,5% річних за строкове користування кредитними коштами, та кінцевим терміном повернення кредиту до 14 липня 2017 року.

15 лютого 2008 року між сторонами укладено договір №194 про внесення змін до кредитного договору, яким розмір кредитної лінії було збільшено до 50 000,00 дол. США, з новим графіком зменшення кредитного ліміту.

15 серпня 2007 року в якості забезпечення виконання позичальником взятих за кредитним договором зобов`язань між Акціонерним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О., за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне майно: будинок загальною площею 85,10 кв.м., в тому числі житловою площею 38,50 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 5.1 договору визначено, що Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання позичальником та/або іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані в повному обсязі, зокрема: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до кредитного договору строки сум процентів ( у тому числі процентів за неправомірне користування кредитом); та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум неустойки ( пені, штрафу), що передбачені кредитним договором; незалежно від настання терміну виконання позичальником та/або іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за кредитним договором - при виникненні підстав, визначених у пп. 3.1.5, 3.1.6, 3.1.8 цього договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно цього договору в добровільному (позасудовому) порядку (п.5.2 договору).

Згідно п. 5.3 договору, задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки може бути вчинене в позасудовому порядку наступним чином: продажу безпосередньо іпотекодавцем предмету іпотеки третій особі на користь іпотеко держателя; продажу безпосередньо іпотеко держателем на підставі довіреності, предмету іпотеки третій особі на користь іпотеко держателя; передачі іпотекодавцем у власність іпотеко держателя предмету іпотеки в рахунок виконання позичальником та/або іпотекодавцем основного зобов`язання за кредитним договором у порядку , передбаченому ст.. 37 Закону України «Про іпотеку». В даному випадку цей договір виступає право встановлювальним документом та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки. На протязі 3 днів з моменту такої реєстрації іпотекодавець зобов`язаний передати всю технічну та іншу документацію відносно іпотеки; продажу іпотеко держателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір відступлення прав вимоги та договір про відступлення права вимоги за договорами забезпечення, відповідно до яких ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передав ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги від позичальників належного виконання кредитних зобов`язань, у тому числі із правом звернення стягнення на заставлене майно. Згідно вищевказаної угоди відбулося й відступлення права вимоги за кредитним договором № 2148, укладеним 15 серпня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 .

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору та виникненням заборгованості за договором, ТОВ «Кредитні ініціативи» скористалося своїм правом на підставі ст.ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку» на звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» й відповідно 29 січня 2020 року о 15:14:33 год. приватний нотаріус Чернівецького нотаріального округу Козлова Н.В. зареєструвала за ТОВ «Кредитні ініціативи» право власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 01 (номер запису про право власності №35275131), а саме нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 85,1 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , а також прийняла рішення від 31 січня 2020 року о 10:15:13 год. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50907048.

Умовами іпотечного договору від 15 серпня 2007 року, зокрема п. 3.1.8 договору іпотеки, також передбачено, що іпотекодержатель має право, вимагати від позичальника та/або іпотекодавця незалежно від настання строку погашення кредиту дострокового виконання зобов`язань за Кредитним договором, а при незадоволенні його вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки у відповідності до закону та цього Договору при наявності також наступних підстав, зокрема: порушення Іпотекодавцем зобовязань за цим Договором, зокрема, щодо вжиття заходів, необхідних для збереження Предмету іпотеки; невиконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором.

З метою стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом позасудового врегулювання спору та звернення стягнення на предмет іпотеки, товариство як іпотекодержатель 30 жовтня 2019 року повідомило боржника та іпотекодавця, надіславши на їх адресу місця проживання повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому зокрема вказало про необхідність сплати боргу за кредитним договором в розмірі 83 107,84 доларів США станом на 30 жовтня 2019 року та намір звернути стягнення на предмет іпотеки у разі непогашення боргу в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с.141 Т.1) .

Дане повідомлення отримано адресатами 13 листопада 2019 року, що підтверджується копією нотаріального засвідченого свідоцтва від 29 січня 2020 року, а також копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с.142,143,220, 221 Т.1).

Як вбачається із матеріалів справи, кредитор через приватного нотаріуса, в порядку ст.84 Закону України «Про нотаріат» 11.11.2019 року передав позичальнику та іпотекодавцю повідомлення №1В/КІ 10 від 30 жовтня 2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, яке було отримано адресатами 13 листопада 2019 року, що підтверджується копією нотаріального засвідченого свідоцтва від 29 січня 2020 року (а.с.220, 221).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, застосовані норми права

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення

повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи вимоги позивачки про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на житловий будинок та земельну ділянку, та скасовуючи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на будинок та земельну ділянку, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок використовується позивачкою як місце постійного проживання, тому не може бути примусове звернення стягнення на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Проте повністю не можна погодитися з указаним висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина 2 статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на спірний житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 і використовується позивачкою як місце постійного проживання, не може бути примусове звернення стягнення на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Такий висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19; від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що позивачкою не доведено те, що у неї відсутнє будь-яке інше житло, крім предмета іпотеки.

Вказаний факт підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.160-163 Т.1).

В матеріалах справи відсутні докази того, що у позивачки наявне інше житло придатне для постійного проживання, окрім житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та є предметом іпотеки.

Крім того, частиною 5 статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

З матеріалів справи вбачається, що оцінка предмета іпотеки відбулась 22 жовтня 2019 року (а.с.144 Т.1), а право власності на спірне майно ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло 31 січня 2020 року. Тобто, оцінка предмету іпотеки на момент переходу права власності не проводилась, що не відповідає вимогам закону.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі №306/2053/16-ц.

Отже, перехід права власності до ТОВ «Кредитні ініціативи на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 був здійснений без проведення належним чином оцінки вказаного нерухомого майна на момент переходу такого права власності.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за ТОВ «Кредитні ініціативи», та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на житловий будинок є обґрунтованим та відповідає нормам матеріального права.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо обрання позивачкою неефективного способу захисту при пред`явленні вимоги про скасування запису про реєстрацію права власності.

Відповідно до правил статей 2,5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952 викладено у новій редакції, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 якої відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, внесенням змін до статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" законодавець не обмежував такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а тому такий спосіб захисту спроможний надати особі ефективний захист її порушених прав.

Разом з тим, колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги щодо безпідставного задоволення судом першої інстанції вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку, виходячи з наступного.

У статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства визначені справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Вирішуючи питання обґрунтованості звернення ОСОБА_1 до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та скасування запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність порушених, оспорюваних чи невизнаних прав позивачки, з огляду на те, що приватний нотаріус під час реєстрації за ТОВ «кредитні ініціативи» права власності на житловий будинок, рішень щодо реєстрації права власності на земельну ділянку не приймав.

За встановлених у цій справі обставин, права ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, площею 0,0660 га (кадастровий номер: :07:002:0060), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 при здійсненні приватним нотаріусом реєстраційних дій не порушені, а тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Враховуючи, що колегія суддів частково скасовує судове рішення та задовольняє частково апеляційну скаргу банку, то з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягають стягненню 1261,20 грн. у рахунок компенсації судових витрат за сплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та скасування запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 вересня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Чернівецького нотаріального округу Козлової Наталії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно запису щодо земельної ділянки, площею 0,0660 га (кадастровий номер: :07:002:0060), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати.

В задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судові витрати в розмірі 1261 (тисячу двісті шістдесят одну) гривню 20 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2020 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк