Справа № 629/4510/18
Номер провадження 2/629/30/20
08.12.2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого - судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лозова Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» про зобов`язання вчинити певні дії, відновлення газопостачання та стягнення моральної шкоди -
Позивач звернувся до суду з позовом до Красноградського відділення ПАТ «Харківгаз» про визнання незаконними дій Красноградського відділення ПАТ «Харківгаз» по нарахуванню плати за спожитий газ, посилаючись на те, що він є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . У зазначеній квартирі проживає разом зі своєю родиною. 28.12.2016 року на його адресу надійшов лист Красноградського відділення ПАТ «Харківгаз», в якому повідомлялось проте, що ним порушено вимоги Кодексу газорозподільних систем, а саме: п.3 глави 4 розділу ХІ відмова споживача, який не забезпечений лічильником газу, від його встановлення за рахунок оператора ГРС. Зауважив, що починаючи з грудня 2016 року на його адресу почали приходити рахунки за газ та послуги з газопостачання, в яких нараховувалось спожитого газу в розмірі 91,50 м.куб. на 5 зареєстрованих осіб в квартирі, що становить 18,3 м. куб. на одну особу, з чим він не погоджується, оскільки суми, зазначені в рахунках суперечать нормам споживання природного газу, адже в разі відсутності лічильника для плит при відсутньому централізованому гарячому водопостачанні Кодексом газорозподільних систем встановлені наступні норми: 7,1 м.куб. на одну особу до 18.08.2017 року та 5,4 м.куб. на одну особу з 19.08.2017 року. В зв`язку з наведеним, просив визнати незаконними дії Красноградського відділення ПАТ «Харківгаз» по нарахуванню плати за період з грудня 2016 року по грудень 2017 року та зобов`язати здійснити перерахунок за спожитий газ.
Ухвалою від 23 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Красноградського відділення ПАТ «Харківгаз» про визнання незаконними дій по нарахуванню плати за спожитий газ первісного відповідача Красноградське відділення ПАТ «Харківгаз» замінено на належного відповідача Публічне акціонерне товариство «Харківгаз».
16 листопада 2018 року представник Публічне акціонерне товариство «Харківгаз» надала суду відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 . В обґрунтування відзиву зазначила, що нарахування вартості природного газу на підставі даних Оператора ГРМ щодо об`ємів здійснює постачальник природного газу ТОВ «Харківгаз збут». ПАТ «Харківгаз» є газорозподільним підприємством, що здійснює діяльність з розподілу природного газу в Харківській області. Підписавши заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу від 01.04.2016 року щодо отримання послуг за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 приєднався до умов договору розподілу природного газу і його об`єкт підключений до газорозподільної мережі ПАТ «Харківгаз», підприємством правомірно нараховано об`єми використаного споживачем природного газу. Вказала, що з метою недопущення зростання тарифів на розподіл природного газу ліцензіатами з 01.10.2015 року проводилися заходи щодо забезпечення споживачів обліком природного газу, зокрема, в частині запровадження масштабного встановлення загальнобудинкових лічильників природного газу, що потребувало значно менших коштів. При виїзді 04 листопада 2016 року працівників відділу інспектування Красноградського територіального підрозділу ПАТ «Харківгаз» для встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу за адресою: АДРЕСА_2 , мешканцям вказаного будинку було запропоновано надати згоду на встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу. Позивач відмовився надавати згоду на встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, про що представниками відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було складено акт про порушення №24 від 04 листопада 2016 року.24 листопада 2016 року комісією з розгляду актів про порушення та проведення перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування об`ємів природного газу у разі виявлення порушень вимог Кодексу газорозподільних систем акт про порушення від 04 листопада 2016 року визнано таким, що відповідає вимогам Кодексу ГРМ. Комісією прийнято рішення про його задоволення та визначення фактичного об`єму спожитого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу, визначеними у додатку 10 до Кодексу ГРМ, які становлять для плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача 18,3 м? на кожну зареєстровану особу. 04 грудня 2017 року за коти позивача в його квартирі встановлено та підключено до системи газопостачання індивідуальний лічильник природного газу марки «Самгаз» G- 1.6 заводський №6023029, тобто через 13 місяців після складення акту про порушення №24. З моменту встановлення індивідуального лічильника природного газу нарахування об`ємів природного газу для позивача здійснювалося відповідно до показів лічильника. Таким чином, твердження позивача про згоду на встановлення індивідуального лічильника не спростовують його відмову від встановлення загальнобудинкового лічильника природного газу за кошти Оператора ГРМ (ПАТ «Харківгаз») . Також вказала, що твердження позивача про те, що працівники відділу інспектування Красноградського територіального підрозділу ПАТ «Харківгаз» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали йому некоректні пояснення щодо мети свого візиту і через це позивач зробив хибний висновок, що загальнобудинковий лічильник природного газу буде встановлено в його помешканні, є суб`єктивними та не підтверджені належними, достовірними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.77-79 ЦПК України.
15 листопада 2019 року представником відповідача Акціонерне товариство «Оператор газорозподільчої системи «Харківгаз» надано доповнення до відзиву на позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача. Вказав, що розрахунки позивача є помилковими, оскільки здійсненні з невірним застосуванням тривалості спірного періоду, помилковим застосуванням ціни за природній газ та без урахування всіх обставин справи. Встановлення загальнобудинкового вузла обліку та проведення розрахунків на підставі його показників на час виникнення правовідносин (складання акту про порушення та розгляд акту про порушення комісією АТ «Харківгаз» не суперечило діючому законодавству, такий спосіб проведення розрахунків за спожитий газ було прямо передбачено Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 46 від 27.01.2016. Вважає, що твердження позивача про згоду на встановлення індивідуального лічильника газу не спростовують його відмову від встановлення загальнобудинкового лічильника природного газу за кошти Оператора ГРМ (АТ «Харківгаз»). Твердження позивача про те, що працівники відділу інспектування Красноградського територіального підрозділу ААТ «Харківгаз» ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надали йому некоректні пояснення щодо мети свого візиту і через це позивач зробив хибний висновок, що загальнобудинковий лічильник природного газу буде встановлено в його помешканні є суб`єктивними та не підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 77 - 79 ЦПК України. Враховуючи, що позивачем дійсність акту про порушення у вигляді відмови від встановлення загальнобудинкового лічильника газу за рахунок АТ «Харківгаз» не спростована, рішення комісії від 24 листопада 2016 року з розгляду актів про порушення позивачем не оскаржено. Позивач відмовився від встановлення лічильника газу за рахунок АТ «Харківгаз», про що складено акт відповідно до вимог глави 5 розділу XI Кодексу ГРМ. АТ «Харківгаз» обґрунтовано змінило режим нарахування об`ємів природного газу на підставі зазначеного рішення комісії з визначенням фактичного об`єму спожитого природного газу позивачу за період з 04.11.2016 року по 04.12.2017 року (дата встановлення квартирного лічильника газу) за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до Кодексу ГРМ, який у разі використання плити газової за відсутності централізованого гарячого водопостачання складає 18,3 м? природного газу на одну особу. Враховуючи зазначене, а також доводи та пояснення викладенні безпосередньо у відзиві АТ «Харківгаз», не можна вважати неправомірними дії АТ «Харківгаз», а вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Вказав, що між AT «Харківгаз» та TOB «Харківгаз збут» укладено Договір від 23.03.2016 року №41- ХГЗ/264 на виконання робіт з припинення (обмеження) газопостачання. За дорученням Красноградського відділу реалізації TOB «Харківгаз Збут» 19.09.2018 року працівниками AT «Харківгаз» позивачу було вручене під підпис попередження про припинення газопостачання, в якому зазначено, що у разі не проведення оплати заборгованості в сумі 3 750,33 грн. станом на 31.07.2018 року протягом 7 днів з дати вручення попередження, газопостачання помешкання буде припинено. Якщо вказана прострочена заборгованість не буде погашена Споживач зобов`язаний самостійно припинити споживання природного газу шляхом перекриття запірного пристрою перед газовим (-и) приладом (-ами) та надати безперешкодний доступ працівникам ПАТ «Харківгаз» для здійснення заходів з примусового припинення газопостачання до об`єкту позивача за дорученням TOB «Харківгаз Збут». Доручення-повідомлення на припинення газопостачання за адресою позивача надійшло від Красноградського відділу реалізації TOB «Харківгаз Збут» до Красноградського відділення AT «Харківгаз» 12.10.2018 року. Як свідчать обставини справи, вказане Доручення-повідомлення на припинення газопостачання за адресою позивача отримано останнім, про що ОСОБА_1 зазначив в заяві до суду (в порядку ст..49 ЦПК України) від 09.07.2019 року та заяві до суду (в порядку ст..49 ЦПК України) від 03.10.2019 року. Згідно даних Роздруківки Постачальника TOB «Харківгаз Збут» по особовому рахунку № НОМЕР_1 сума боргу в розмірі 3 750,33 грн. обліковується по особовому рахунку відкритого ім`я Позивача № НОМЕР_1 станом на 31.07.2018 року та в подальшому сплачена не була. Абзац перший П.18. Розділу III Правил постачання природного газу передбачає, що у разі оплати простроченої заборгованості за договором на постачання природного газу до зазначеного в повідомленні про припинення газопостачання часу та завчасного (до дня припинення) надання постачальнику підтвердних платіжних документів (а Оператору ГРМ - копій) газопостачання побутовому споживачу не припиняється. Разом з тим, відповідно до пункту 4. 11 Типового договору постачання природного газу , якщо Споживач не погоджується з рахунком Постачальника (не згоден із розрахованою сумою тощо) та має намір оскаржувати його, Споживач сплачує рахунок у тій частині, що ним не оспорюється. При цьому, Споживач у зручний для нього спосіб (за телефоном, визначеним на сайті Постачальника, через особистий кабінет або письмово) має звернутися до Постачальника за відповідними роз`ясненнями. У разі отримання такого звернення Постачальник зобов`язується невідкладно та у термін, достатній для його аналізу (не перевищуючи терміни, встановлені законодавством), надати відповідне роз`яснення чи здійснити перерахунок Споживачу. В порушення зазначеного позивач не звертався до Постачальника за відповідним роз`ясненням, оскільки матеріали справи протилежного не містять, позивачем такого не надано. Після забезпечення Позивачем доступу для проведення відключення 16.11.2018 року, та оскільки Позивачем не надано документів про сплату боргу в розмірі 3 750,33 грн. перед Постачальником (несплата позивачем вказаного боргу перед постачальником також підтверджується роздруківкою Постачальника TOB «Харківгаз Збут» по особовому рахунку № НОМЕР_1 ), газопостачання помешкання позивача було припинено шляхом встановлення глушки та номерної пломби на вводі, про що було складено акт відповідно вимог п. 4 глави 7 Розділу VI Кодексу ГРМ. Враховуючи, що позивачем не доведено обставини, з якими закон пов`язує право позивача на відшкодування моральної шкоди, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Позивач не довів існування фактів заподіяння йому AT «Харківгаз» моральної шкоди та у зв`язку з цим не обґрунтував належним чином підставу й предмет своїх позовних вимог, які могли б мати юридичне значення для вирішення справи.
Ухвалою від 09 жовтня 2019 року проведено процесуальне правонаступництво по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Харківгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» про визнання незаконними дій по нарахуванню плати за спожитий газ, замінено відповідача з Публічного акціонерного товариства «Харківгаз» на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільчої системи «Харківгаз».
Ухвалою від 30 червня 2020 року провадження у справі відновлено.
В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
В судове засідання представник відповідач Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Додатково вказав, що загальнобудинковий лічильник за адресою: АДРЕСА_2 в експлуатацію не введений, а тому комерційний облік газу ним не здійснюється. Відносно інших споживачів, які також не надавали згоду, зазначив, що частина з них в подальшому надала згоду на встановлення загальнобудинкового лічильника, деякі встановили лічильники за власний рахунок. Індивідуальні лічильники за рахунок АТ «Харківгаз» не встановлювалися споживачам, оскільки таке не передбачено інвестиційною програмою на теперішній час для споживачів, що мешкають за адресою: АДРЕСА_2 . Отже інвестиційна програма в часині встановлення загальнобудинкового лічильника за вказаною адресою не виконана. Враховуючи викладене, просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В судове засідання представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без участі представника.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 01 квітня 2016 року ОСОБА_1 підписав заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача).
Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано про реєстрацію права власності №29850431 від 21.11.2014 року чотирьохкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
На території м.Лозова господарську діяльність з розподілу природного газу здійснює Акціонерне товариство «Оператор Газорозподільчої системи «Харківгаз», яке є правонаступником ПАТ «Харківгаз».
04 листопада 2016 року працівниками Красноградського відділення ПАТ «Харківгаз», яке є структурним підрозділом ПАТ«Харківгаз», а саме контролером ОСОБА_3 (№ посвідчення НОМЕР_2 та контролером ОСОБА_2 (№ посвідчення 243), за участі ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 складено акт про порушення без номеру. Зі змісту акту вбачається незгода ОСОБА_1 на встановлення загальнобудинкового лічильника газу. Вказаний акт про порушення складений та підписаний представниками Оператора ГРМ - Красноградського відділення ПАТ «Харківгаз» ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також позивачем. В п.8 даного акту зазначено, що комісія ПАТ «Харківгаз» буде проводити засідання з розгляду даного акту 30.11.2016 року. Однак, всупереч зазначеної дати. Комісія провела засідання 24 .11.2016 року.
Згідно протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення та проведення перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування об`ємів природного газу у разі виявлення порушень вимог Кодексу газорозподільних систем від 24 листопада 2016 року розглянувши акт про порушення №24 від 04.11.2016 року комісією прийнято рішення по особовому рахунку споживача з дати складення акту про порушення фактичний обсяг спожитого природного газу визначити за граничними об`ємами споживання природного газу.
З цього часу позивачу фактичний об`єм спожитого природного газу визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, а саме в розмірі 18,3 м? на одну зареєстровану особу на місяць, що підтверджується повідомленнями про сплату по особовому рахунку № НОМЕР_1 , які позивач отримує від ТОВ «Харківгаз збут».
Згідно повідомлення про припинення газоспоживання та погашення простроченої заборгованості від 31.07.2018 року ПАТ «Харківгаз збут» повідомлено позивача про те, що станом на 31.07.2018 року за особовим рахунком останнього № НОМЕР_1 накопичена прострочена заборгованість за послуги з газопостачання в сумі 3750,33 грн. на показання лічильника №6023029 105,00 м? на дату 31.07.2018 року. Зазначено, що відновлення газопостачання здійснюється за умови оплати простроченої заборгованості та відшкодування вартості припинення й відновлення газопостачання. Вказане повідомлення отримано ОСОБА_1 19 вересня 2018 року.
18.10.2018 року, при проведенні робіт з припинення газопостачання у зв`язку з заборгованістю ОСОБА_1 за спожитий природний газ, працівниками Красноградського відділення ПАТ «Харківгаз» складено Акт про порушення № 182. З вказаного акту вбачається що працівникам Красноградського відділення ПАТ «Харківгаз» 18.10.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 не надано доступ до відключаючого пристрою на газовому вводі для проведення робіт з відключення квартири від системи газопостачання.
16.11.2018 року працівниками Красноградського відділення ПАТ «Харківгаз» складено акт про відключення об`єкту (газових приладів) споживача ОСОБА_1 .
Надання послуг фізичним особам з газопостачання регулюються Законами України: "Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ, "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV та "Правилами надання населенню послуг з газопостачання", які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09 грудня 1999 року, з подальшими змінами.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на, зокрема, захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.
Згідно з ч.1 ст.5 цього Закону держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
За змістом ст.21 Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення (п.2 ч.1 ст.21).
Відповідно до пунктів 3, 4, 7 ч.1 ст.21 вказаного Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.
Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019р., а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017р., який введено в дію з 01.05.2019р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а споживач - оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р. (чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.
Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ч.1 ст.14 вказаного Закону залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.
Згідно з ч.1, 2 ст.19 вказаного Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Пунктом 1 ч.1 ст.20 вказаного Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Згідно з п.1 ч.2 ст.21 Закону №1875-IV від 24.06.2004р. виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.
Частиною 1 ст.30 Закону №1875-IV від 24.06.2004р. визначено, що державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах, серед іншого, й на доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.
Згідно зі ст.32 Закону №1875-IV від 24.06.2004р., плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
Згідно з п.5 ч.2 ст.7, ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017р. (введений в дію з 01.05.2019р.), індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Відповідно до ч. 1ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.
Частиною 1 ст. 6 цього Закону встановлено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані, зокрема, забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.
Наведеними спеціальними законами у сфері регулювання ринку газу обов`язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб`єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому, законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) населення: кошти суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством.
Постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. за №2492 затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС).
Кодекс газорозподільних систем визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення:
1) надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб`єктів ринку природного газу відповідної якості;
2) комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу;
3) доступу замовників до газорозподільної системи для приєднання до неї їх об`єктів будівництва або існуючих об`єктів (умови технічного доступу);
4) доступу суб`єктів ринку природного газу до газорозподільної системи для фактичної передачі (розподілу/споживання) належного їм природного газу до/з газорозподільної системи (умови комерційного доступу);
5) механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу.
Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС (тут і надалі, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
Згідно пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП 30.09.2015р. за № 2498, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Згідно з пунктом 2.1 Типового договору, оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором..
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
У ч.1 ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
01.07.2015 року відбулося юридичне відокремлення суб`єктів господарювання ринку природного газу, що входять до складу вертикально інтегрованої господарської організації, що полягає у створенні окремих юридичних осіб-суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність з постачання природного газу за регульованим тарифом окремо від діяльності пов`язаної з розподілу природного газу.
Згідно Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (затверджено Постановою КМУ № 758 від 01.10.2015,з 01.04.2017 - відповідно до Постанови КМУ № 187 від 22.03.2017, з 01.11.2018 - відповідно до Постанови КМУ № 867 від 19.10.2018) спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Харківської області покладено на ТОВ «Харківгаз Збут», а АТ «Харківгаз» є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на провадження діяльності з розподілу природного газу на відповідній території.
В своїй діяльності АТ «Харківгаз» керується законодавством (нормативно-правовими актами), якими здійснюється Державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг з газопостачання, як то: Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, який набрав чинності 01.11.2015 року (далі за текстом - Кодекс ГРМ), Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30 вересня 2016 року № 2496, тощо.
Відповідно до ч. 2,3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу» (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».
Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу» визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу.
Підпунктом «а» п.1 ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.
На час вирішення спору, підпунктом «а» п. 1 ч. 1 ст.6 вказаного Закону передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.
Частиною 1 ст.5 цього Закону, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що в разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - з 01 січня 2018 року.
Згідно з п. 10 гл. 2 розділу Х Кодексу ГРС установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».
Згідно з пп.5 ч.2 гл.2 розділу ХІ Кодексу ГРС до порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належить відмова в доступі до об`єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу.
Згідно з п.6 гл.3 розділу ХІ Кодексу ГРС у разі відмови в доступі до об`єкта споживача, внаслідок чого оператор газорозподільної системи не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу споживачу, який не забезпечений лічильником газу (розраховується за нормами споживання), визначення об`єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв, починаючи з дати, наступної після дати недопуску, визначеної в акті про порушення.
Ознайомлення побутового споживача із запланованими датою та часом встановлення лічильника газу має бути підтверджено позначкою про вручення йому письмового попередження про встановлення лічильника газу, яке має бути надане побутовому споживачеві не пізніше ніж за десять робочих днів до запланованої дати встановлення лічильника газу.
При цьому представник оператора газорозподільної системи в акті про порушення має попередити споживача під особистий підпис про те, що розрахунки за спожитий газ за граничними об`ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акта про порушення, і про те, що до цього часу споживач має забезпечити доступ представникам оператора газорозподільної системи для безкоштовного встановлення лічильника газу. У разі забезпечення споживачем протягом цього строку доступу представникам оператора газорозподільної системи для безкоштовного встановлення лічильника газу процедура нарахування за граничними об`ємами споживання природного газу населенням не застосовується.
Абзацом 7 п. 3 гл. 4 розділу IX Кодексу ГРС передбачено, що якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.
Як встановлено Кодексом газорозподільчих систем (абзац 7 пункту 3 глави 4 розділу IX, пункт 6 глави 3 Розділу ХІ) правопорушення у виді відмови від встановлення лічильника має бути зафіксоване оператором ГРМ згідно визначеної процедури з оформленням відповідного документа певної форми і змісту.
У главі 5 Розділу ХІ Кодексу газорозподільчих систем зазначено, що у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу.
Акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. У разі якщо комерційний вузол обліку, на якому сталося порушення, знаходиться на території (в приміщенні) Оператора ГРМ, останній повинен завчасно попередити споживача про час і місце складання акта про порушення.
Представник Оператора ГРМ перед складанням акта про порушення зобов`язаний повідомити споживача (несанкціонованого споживача) про його право внести зауваження та заперечення до акта про порушення, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень.
Акт про порушення щодо відмови побутового споживача (фізичної особи) в доступі до власного об`єкта вважається дійсним, якщо його підписали представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувач або управитель будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення їх осіб.
Акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення.
Згідно п. 1 Глави 2 Розділу ХІ Кодексу ГРС норми цього розділу щодо перерахунку (донарахування) або зміни режиму нарахування природного газу споживачу, у тому числі побутовому споживачу, який уклав з Оператором ГРМ договір розподілу природного газу, а також несанкціонованому споживачу, який знаходиться на території ліцензованій діяльності Оператора ГРМ, застосовуються за наявності акта про порушення, складеного Оператором ГРМ відповідно до вимог цього розділу.
З наданого акту про порушення, який міститься в матеріалах справи, взагалі не вбачається що до участі у його складанні залучалися будь-які незаінтересовані особи (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувач або управитель будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування).
Водночас матеріали справи свідчать про те, що позивач висловив своє небажання встановити загальнобудинковий лічильник на об`єкті за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , зазначивши про це в акті.
Вказане підтверджується як самим актом про порушення, так і протоколом засідання комісії з розгляду актів про порушення від 24 листопада 2016 року, з якого вбачається, 04.11.2016 року працівниками відділу інспектування закріпленими за віддаленими робочими місцями в м.Лозова Красноградського територіального підрозділу ПАТ «Харківгаз» за адресою: АДРЕСА_1 здійснено виїзд для встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу.
Суд також приймає до уваги ту обставину, що акт про порушення повинен складений не відносно окремого конкретно визначеного споживача, а стосовно обєкту: житлового будинку АДРЕСА_5 , тобто, даний акт містить відомості про вчинення порушення конкретною особою (позивачем), а відповідно і прийняття відповідачем рішення про відповідальність конкретної особи (позивача) на підставі цього акту суд вважає неправомірним.
Крім того, з акту про порушення від 04 истопада 2016 року не вбачається, що позивач попереджений працівниками Красноградського територіального підрозділу ПАТ «Харківгаз» про наслідки такої відмови у вигляді розрахунків за спожитий газ за граничними об`ємами споживання. Отже, акт не відповідає вимогам Кодексу ГРС.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що працює в Красноградському відділенні Лозівської дільниці АТ «Харківгаз» фахівцем сектору обробки даних по побутовим споживачам. В 2016 році вона разом з іншим контролером ОСОБА_3 за усним розпорядженням керівництва ходили по квартирами споживачів природного газу і підписували з ними акти про згоду або відмову на встановлення загальнобудинкового лічильника обліку природного газу. Якщо споживачі погоджувалися на встановлення такого лічильника, то з ними складався та підписувався акт згоди, а якщо відмовлялися акт про порушення, в якому зазначалася адреса, прізвище споживача. При цьому споживачам роз`яснювали, що їхня організація не може встановити індивідуальні лічильники кожному споживачу, АТ «Харківгаз» встановлює загальнобудинкові лічильники природного газу, який встановлюється на фасаді будинку. Також роз`яснювали, що у разі незгоди їм буде змінено режим нарахування об`ємів споживання природного газу, що буде складати 18,3 м3 на кожну зареєстровану особу. Пояснила, що в житловому будинку АДРЕСА_6 не лише ОСОБА_1 не погоджувався на встановлення загальнобудинкового лічильника природного газу, а й інші споживачі, які свою відмову мотивували тим, що кожен споживач споживає різні об`єми газу, а сплачувати доведеться порівну. Точну кількість актів про порушення по вказаному будинку не пригадала, припустила, що до 5 актів. Також вказала, що акт про порушення складається на бланку, у вільній формі, однак, при заповненні бланку вони зобов`язані дотримуватися тих даних, які вказані в ньому. Пояснила, що в зв`язку з тим, що споживач ОСОБА_1 відмовився від встановлення загальнобудинкового лічильника природного газу, то ними був складений акт про порушення. Бланк акту заповнювала контролер ОСОБА_3 , який вона лише прочитала та засвідчила своїм підписом. Чому в акті, а саме в п. 2, не в повному обсязі зазначена інформація про порушення, свідок пояснити не змогла, однак вказала, що акти про порушення вони заповнюють згідно роз`яснень керівництва щодо їх заповнення. Пояснила, що дата розгляду комісією актів про порушення попередньо визначається керівництвом, тому на момент складання акту дата засідання комісії з розгляду даного питання вже була визначена 30.11.2016 року. Про те, що засідання комісії по споживачу ОСОБА_1 відбулося 24 листопада, а не 30 листопада, як зазначено в акті, їй нічого не відомо. Пояснила, що ОСОБА_1 в усному порядку було роз`яснено місце встановлення загальнобудинкового газового лічильнику, його розміри, наслідки відмови від встановлення такого лічильника. При цьому свідок допускає, що кожна людина може по різному розцінювати та реагувати на мету, з якою до неї прийшли до квартири.
З вказаних пояснень свідка суд позбавлений права достовірно встановити наявність будь-яких належних доказів протидії позивачем у встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу саме за адресою: АДРЕСА_2 .
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що ПАТ «Харківгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», є Оператором ГРМ, тобто виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням, а позивач - споживачем природного газу.
Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, позивач приєднався до Типового договору розподілу природного газу, оскільки щомісячно споживав природний газ та сплачував рахунки за спожитий природний газ.
Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» як Оператор ГРМ, взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивач взяв на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Наведеними вище спеціальними законами у сфері регулювання ринку газу обов`язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб`єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) населення: кошти суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством. Отже, законом не передбачено покладення на споживача обов`язку фінансувати витрати зі встановлення лічильника газу у багатоквартирному будинку, в якому розташована його квартира, або ж у його квартирі.
Для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим) від його встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи, тобто у разі доведеності факту відмови в доступі до об`єкта споживача.
При цьому законодавством не розмежовано поняття «об`єкт споживача», що в даному випадку може бути як багатоквартирний будинок в разі встановлення загальнобудинкового приладу обліку, так і інше житло - в разі встановлення індивідуального приладу обліку газу.
Отже, законодавець під відмовою від встановлення лічильника розуміє відмову від встановлення лічильника газу - квартирного та загальнобудинкового, оскільки метою регулювання ринку газу є саме забезпечення обліку спожитого газу населенням.
При цьому судом встановлено, що підставою для відмови позивачем встановлення загальнобудинкового лічильника газу, було небажання встановлення його у власній квартирі, відповідачами в ході розгляду справи протилежного не доведено.
При цьому Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» не було доведено факту здійснення позивачем, як побутовим споживачем природного газу, правопорушення у вигляді повної відмови від встановлення за рахунок Оператора ГРМ лічильників природного газу - індивідуального та загальнобудинкового, оскільки позивач виявляв бажання щодо встановлення газового лічильника, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія заяви ОСОБА_1 від 04 квітня 2015 року, адресована на ім`я начальника ПАТ «Харківгаз», з проханням надання дозволу на встановлення останньому газового лічильнику.
В статтях 5, 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу» відсутні будь-які положення, які б передбачали встановлення для однієї категорії споживачів виключно індивідуальних газових лічильників, а для іншої категорії споживачів загальнобудинкових приладів обліку газу, а тому слід прийти до висновку, що відповідно до цього Закону Оператор ГРМ не вправі одноособово вирішувати питання, який саме газовий лічильник має бути встановлений для споживача, індивідуальний чи загальнобудинковий і споживач може нести встановлену законом відповідальність лише за відмову від встановлення газового лічильника як у всьому будинку, так і у своє помешкання.
Незважаючи на вищезазначене, нарахування обсягів спожитого газу за граничними об`ємам споживання ПАТ «Харківгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», здійснив саме як санкцію за порушення правил обліку та споживання природного газу, що полягало у відмові позивача від встановлення приладу обліку спожитого газу (лічильника).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ПАТ «Харківгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», в порушення вимог статей 526, 626, 629, 651 ЦК України в односторонньому порядку було змінено умови договору, укладеного із позивачами в частині збільшення режиму нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого газу.
Суд дійшов висновку про те, що не встановлення лічильнику газу через непогодження цього питання із позивачем та нарахування вартості спожитого газу на підставі граничних об`ємів споживання, безпосередньо порушують права позивача.
Крім того, суд звертає увагу, що з протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення ПАТ «Харківгаз» від 24 листопада 2016 року, не вбачається, що за результатами розгляду акта приймалось рішення про зміну режиму нарахування об`ємів природного газу ОСОБА_1 , саме на 18.3 м?.
Враховуючи викладене, позовні вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого газу у помешкання позивачів є обґрунтованими.
При цьому, звертаючись до суду, позивач просив здійснити за особовим рахунком № НОМЕР_1 в квартирі АДРЕСА_3 перерахунок об`ємів спожитого газу за період з 04.11.2016 року по 18.08.2017 року по нормі споживання - 7,1 м? на одну особу та 35,5 м? на 5 зареєстрованих осіб без граничних об`ємів споживання природного газу, за період з 19.08.2017 року по 04.12.2017 року по нормі споживання - 5,4 м? на одну особу та 27,0 м? на 5 зареєстрованих осіб без граничних об`ємів споживання природного газу року.
Відповідно до пп. 5 п. 2 глави 2 розділу З XI Кодексу ГРМ, до порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належить, зокрема, відмова в доступі до об`єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу.
Так, відповідно до абзаців третього-п`ятого пункту 5 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ, Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до Оператора ГТС з метою її використання суб`єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу (алокація) є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.
Пунктом 13 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2496 передбачено, що розрахунки за послуги з газопостачання можу проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператор ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладених між побутовим споживачем та Оператором ГРМ.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2018 року в справі №826/2507/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року, постановою Верховного Суду від 27 листопада 2018 року, визнано протиправною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників"; визнано протиправним та нечинним пункт 1 переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 204.

Постанова Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 р. "Про норми споживання природного газу населенням в разі відсутності газових лічильників" втратила чинність 08.02.2019 року.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 30 січня 2019 року «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» (в редакції від 30.03.2019 року), норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу втратили чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №143 від 27.02.2019 року.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 266 від 13 лютого 2019 року, яка набула чинності 30 березня 2019 року «Про відновлення дії постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 р. №609», відновлено дію постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 р. №609 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 143 від 27 лютого 2019 року, яка набула чинності 07 березня 2019 року «Питання споживання природного газу» затверджено норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу згідно з додатком. Установлено, що застосування норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу, затверджених пунктом 1 цієї постанови, здійснюється з 9 серпня 2018 року; не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 р. № 237 "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2015 р., № 36, ст. 1075) та від 23 березня 2016 р. № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" (Офіційний вісник України, 2016 р., № 24, ст. 958).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування позивачу норм споживання природного газу по граничними нормам споживання у зв`язку з відмовою від встановлення загальнобудинкового лічильника, оскільки така відмова не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

З огляду на викладене суд вважає, що вищевказані позовні вимоги підлягають задоволенню, при цьому суд зазначає, що такий перерахунок необхідно здійснити відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу, які були встановлені Кабінетом Міністрів України у відповідний період з врахуванням вищезазначених вимог законодавства.

Також судом встановлено, що згідно з постановою НКРЕКП від 28.05.2015р. №1652, ТОВ «Харківгаз збут» в установленому порядку отримало ліцензію на постачання природного газу за регульованим тарифом з 01.07.2015 року, тому на даний час, а також на час виникнення спірних правовідносин, є постачальником газу, зокрема, для побутових споживачів, які проживають на території м. Лозова.

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» забезпечує розподіл природного газу, а ТОВ «Харківгаз збут» - постачання природного газу.

Оскільки позивачу нараховується оплата за природний газ саме постачальником в особі ТОВ «Харківгаз збут» і суд, вирішуючи дану справу, прийшов до висновку про необхідність проведення перерахунку об`ємів (обсягів) розподіленого газу у помешканні позивача відповідно до норм споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу, які були встановлені Кабінетом Міністрів України у відповідний період, то підлягають задоволенню і позовні вимоги, заявлені до відповідача ТОВ «Харківгаз збут» щодо перерахунку плати за спожитий газ за послуги газопостачання відповідно із діючих протягом вказаних періодів норм споживання газу для громадян для приготування їжі, в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.

Таким чином вимоги позивача до ТОВ «Харківгаз збут» про проведення перерахунок плати за використаний природний газ на підставі наданого Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» перерахунку об`ємів та обсягів спожитого природного газу за особовим рахунком № НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_3 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про відновлення газопостачання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 3 гл. 1 розд. І Кодексу газорозподільних систем, його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.

Відповідно до п.17 розділу 3 Правил постачання природного газу, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, якщо побутовий споживач не здійснив оплату за спожитий природний газ протягом десяти днів після строку, визначеного договором постачання природного газу, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу шляхом направлення споживачу письмового повідомлення (з відміткою про вручення) з вимогою самостійно припинити споживання природного газу за рахунок перекриття запірного пристрою перед газовим приладом та допустити представника постачальника за пред`явленням службового посвідчення на об`єкт для пломбування запірних пристроїв, що має здійснюватися з дотриманням техніки безпеки. При цьому в повідомленні про припинення споживання природного газу постачальник має зазначити підстави та дату припинення газоспоживання, яка не може бути раніше ніж за три дні до дати отримання повідомлення. Постачальник має право здійснити заходи з припинення газопостачання споживачу через залучення до цих робіт Оператора ГРМ. Для цього постачальником має бути укладений з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам. При необхідності здійснення заходів з обмеження чи припинення газопостачання споживачу Оператором ГРМ постачальник надсилає Оператору ГРМ відповідне письмове повідомлення (з позначкою про вручення), копію якого надсилає споживачу (з позначкою про вручення), в якому повинен зазначити підстави припинення, дату та час, коли необхідно припинити розподіл природного газу на об`єкт споживача. У такому разі Оператор ГРМ відповідно до умов укладеного договору на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання, здійснює в установленому порядку припинення розподілу природного газу на об`єкт споживача, після чого повідомляє про це постачальника.

Відповідно до п.14 Правил постачання природного газу, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, за необхідності здійснення заходів з обмеження або припинення газопостачання споживачу постачальник надсилає споживачу не менше ніж за три доби (для підприємств металургійної та хімічної промисловості - не менше ніж за 5 діб) до дати такого припинення повідомлення (з позначкою про вручення) про необхідність самостійно обмежити чи припинити газоспоживання з певного періоду (день, година тощо) та у визначений зі споживачем час має право опломбувати запірні пристрої споживача, за допомогою яких споживач самостійно обмежив чи припинив подачу газу на власні об`єкти. Повідомлення має бути складено відповідно до форми повідомлення, встановленої наказом Міністерства палива та енергетики України від 03 липня 2009 року № 338, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 липня 2009 року за № 703/16719, та містити підставу припинення, дату та час, коли споживачу необхідно самостійно обмежити чи припинити споживання природного газу.

Побутовий споживач, що має прострочену заборгованість перед постачальником за послуги з газопостачання, не має права протидіяти постачальнику та/або Оператору ГРМ у заходах із припинення газопостачання та на письмову вимогу постачальника має самостійно припинити власне газоспоживання.

А згідно з п.20 Розділу ІІІ Правил відновлення газопостачання споживачу здійснюється за умови оплати простроченої заборгованості за природний газ за договором або складання між постачальником та споживачем графіка погашення заборгованості та відшкодування витрат постачальника на припинення та відновлення газопостачання.

За правилами пункту 4.9. Типового договору, якщо Споживач не здійснив оплату за цим Договором протягом десяти днів після встановленого строку, Постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання природного газу Споживачу у порядку, визначеному цим Договором.

Разом з тим, відповідно до пункту 4. 11 Типового договору, якщо Споживач не погоджується з рахунком Постачальника (не згоден із розрахованою сумою тощо) та має намір оскаржувати його, Споживач сплачує рахунок у тій частині, що ним не оспорюється. При цьому Споживач у зручний для нього спосіб (за телефоном, визначеним на сайті Постачальника, через особистий кабінет або письмово) має звернутися до Постачальника за відповідними роз`ясненнями.

Згідно довідки про розрахунок заборгованості на природний газ перед ТОВ «Харківгаз збут» у серпні 2017 року ОСОБА_1 сплачено частину нарахованої відповідачем суми за спожитий природний газ.

Згідно з пунктом 7.1. Типового договору, за умови порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, у тому числі за графіком погашення заборгованості та після встановленого цим Договором терміну, Постачальник має право звернутися до Оператора ГРМ з дорученням про припинення постачання природного газу Споживачу.

Припинення газопостачання позивачу здійснено згідно акту від 16 листопада 2018 року на підставі доручення постачальника ТОВ «Харківгаз збут» внаслідок наявності заборгованості за спожитий природний газ.

Так, заборгованість позивача за спожитий газ виникла внаслідок того, що на підставі об`єму спожитого ним газу, газорозподільною організацією з грудня 2016 року здійснено йому нарахування об`єму спожитого газу по нормі 18,3 м? на одну особу. У той же час позивачем оскаржено вказане нарахування.

Оскільки під час розгляду вказаної справи судом встановлено безпідставність визначення фактичного обсягу спожитого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу, що в подальшому призвело до виникнення заборгованості у позивача, оскільки останній вимушений був сплачувати кошти за спожитий природний газ в явно завищеному розмірі, що потягло за собою зміну сум нарахування за послуги газопостачання, що знайшло своє доказове підтвердження. Вказана заборгованість на теперішній час позивачем оскаржується в судовому порядку. Таким чином, підстав для припинення газопостачання до належного позивачу об`єкту не було й є немає, а тому воно підлягає відновленню за рахунок відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд звертає увагу на наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 2, 3Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише тоді, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів».

Згідно з положеннями пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі Договору розподілу природного газу, який є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно зі статтею 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Правила статті 1167 ЦК України регулюють позадоговірні (деліктні) відносини.

Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Кодекс газорозподільних систем та умови типового договору розподілу природного газу не передбачають відшкодування моральної шкоди, у правовідносинах, які виникли у даній справі.

Таким чином, не встановлено обставин, з якими закон пов`язує право позивача на відшкодування моральної шкоди, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд дійшов такого висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Системне тлумачення статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Зважаючи на те, що позивач по справі звернувся до суду саме у порядку захисту прав споживачів, останній звільнений від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та розподіл судових витрат здійснюється згідно ч. 6ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.1, п.п. 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на місяць, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 01 січня 2018 року становив 1762 грн., тобто за подання позовної заяви (однієї вимоги) немайнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України відповідно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» на користь держави підлягає стягненню 1409,60 грн., з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» підлягає стягненню 704,80 грн. в рахунок відшкодування судових витрат по справі за розгляд справи судом.

При цьому, судові витрати стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд залишає за позивачем, оскільки в задоволенні вказаної позовної вимоги, за яку ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» про зобов`язання вчинити певні дії, відновлення газопостачання та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» провести перерахунок об`ємів спожитого газу за період з 04.11.2016 року по 18.08.2017 року по нормі споживання - 7,1 м? на одну особу та 35,5 м? на 5 зареєстрованих осіб без граничних об`ємів споживання природного газу за особовим рахунком № НОМЕР_1 в квартирі АДРЕСА_3 .

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» провести перерахунок об`ємів спожитого газу за період з 19.08.2017 року по 04.12.2017 року по нормі споживання - 5,4 м? на одну особу та 27,0 м? на 5 зареєстрованих осіб без граничних об`ємів споживання природного газу за особовим рахунком № НОМЕР_1 в квартирі АДРЕСА_3 .

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» надати перерахунок об`ємів та обсягів спожитого природного газу за особовим рахунком № НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_3 , до ТОВ «Харківгаз збут» для проведення останнім подальшого перерахунку нарахувань за використаний природний газ за особовим рахунком № НОМЕР_1 , квартири АДРЕСА_3 .

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» на підставі наданого Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» перерахунку об`ємів та обсягів спожитого природного газу за особовим рахунком № НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_3 , провести перерахунок плати за використаний природний газ за особовим рахунком № НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_3 .

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» відновити газопостачання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , виконавши необхідні для цього роботи за рахунок відповідача.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», , місцезнаходження за адресою: 61109, м.Харків, вул.Безлюдівська, буд.1, судовий збір на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок № UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 1409 гривень 60 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», , місцезнаходження за адресою: 61093, м.Харків, вул.Петра Болбочана, буд.54, судовий збір на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок № UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Згідно п.3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Лозова, Харківської області, громадянин України, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області 11 грудня 2001 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

- Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», , місцезнаходження за адресою: 61109, м.Харків, вул.Безлюдівська, буд.1.

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», , місцезнаходження за адресою: 61093, м.Харків, вул.Петра Болбочана, буд.54.

Повний текст рішення виготовлено 14 грудня 2020 року.

Суддя Н.А.Смірнова