Єдиний унікальний номер: 379/606/20
Провадження № 2/379/349/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тараща цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лука», Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області, третя особа: міжрайонне управління у Ставищенському та Таращанському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за позивачем право на земельну частку (пай) в пайовому фонді КСП ім. Ілліча с. Лука Таращанського району Київської області в розмірі 2,08 умовних кадастрових гектара землі вартістю 9440,00 грн., яка знаходиться в адміністративних межах Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 1975 року він працював в колгоспі ім. Леніна в с. Ківшовата Таращанського району Київської області. Колгосп ім. Леніна в с. Ківшовата, на підставі розпорядження районної ради від 11.04.1995 було реорганізовано в КСП «Ківшовата». В свою чергу в 1988 році шляхом розподілу колгоспу ім. Леніна та відокремлення участка №2 с. Лука було створено колгосп ім. Ілліча с. Лука, яке у 1995 році рішенням загальних зборів колгоспників перейменовано в КСП ім. Ілліча, у 2000 році реорганізовано в СП «Лучанське», а у 2001 році перейменовано в СТОВ «Лука». В зв`язку з розукрупненням колгоспу ім. Леніна, позивач вважався з 12.01.1988 року членом колгоспу ім. Ілліча.

При розпаюванні земель КСП ім. Ілліча с. Лука його помилково не було внесено до списку, хоча на момент розпаювання він залишався дійсним його членом. Не було його в включено і до додаткового списку згодом, чим було порушено його гарантоване право.

Згідно листа ГУ Держгеокадастру у Київській області розмір земельної частки (паю) по КСП ім. Ілліча с. Лука на час розпаювання становила 2,08 га, вартістю 9440,00 грн.

Дізнавшись вперше із офіційної відповіді Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 13.11.2019 на запит адвоката про наявність в запасі Лучанської сільської ради земель запасу розміром 236,1 га та неможливість визнання за ним права на земельну частку (пай) як колишнього члена КСП в позасудовому порядку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просить задовольнити.

Представник відповідача СТОВ «Лука» в судове засідання не з`явився, належно повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області в судове засідання не з`явився, належно повідомлений про час та місце розгляду справи. 02.12.2020 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнають в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, письмові пояснення до суду не надав.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вступив в члени колгоспу ім. Леніна с. Ківшовата Таращанського району Київської області в 1975 році (а.с.12).

В зв`язку з розукрупненням колгоспу ім. Леніна вважався членом колгоспу ім. Ілліча (пр.№1 від 12.01.1988 року) (а.с.15-16).

Після прийняття та введення в дію Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших були створені колективні сільськогосподарські підприємства.

Основним завданням створення КСП було роздержавлення земель: передача земель із державної власності в колективну власність, а потім в результаті розпаювання майна КСП - у приватну.

У зв`язку з перетворенням колгоспів району у колективні сільськогосподарські підприємства та на підставі розпорядження районної ради від 11.04.1995 року №62 колгосп ім. Леніна с. Ківшовата було реорганізовано в КСП Ківшовата (а.с. 12).

По документах архівного фонду № 226 колгоспу ім. Леніна с. Ківшовата Таращанського району є відомості, що у 1988 році шляхом розподілу (розукрупнення) колгоспу ім. Леніна с. Ківшовата та Лука було створено колгосп ім. Леніна с. Ківшовата (протокол загальних зборів №1 від 12.01.1988р.) У зв`язку з перетворенням колгоспів району у колективні сільськогосподарські підприємства, керуючись положеннями «Про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.1994 року №276 проведена реєстрація КСП «Ківшовата» (розпорядження райради від 11.04.1995 року № 62) (а.с. 17).

В свою чергу, по документах архівного фонду №90 сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Лука с. Лука Таращанського району є відомості, що в 1988 році шляхом розподілу колгоспу ім. Леніна та відокремлення участка № 2 с. Лука на його базі було створено колгосп ім. Ілліча с. Лука (протокол загальних зборів № 1 від 12.01.1988).

У 1995 році (в архівній довідці посилання на протокол № 2 від 15.02.1995 року) рішенням загальних зборів колгоспників колгосп ім. Ілліча перейменовано в колективне сільськогосподарське підприємство ім. Ілліча.

Рішенням зборів уповноважених КСП ім. Ілліча було реорганізовано в СП Лучанське (пр. №3 від 14.03.2000 р.). Згідно наказу № 1 від 28.09.2001 року та зборів уповноважених СП «Лучанське» перейменовано в СТОВ «Лука» (а.с. 18).

17.10.1995 КСП ім. Ілліча Лучанська сільська Рада було видано державний акт на право колективної власності на землю, згідно якого було передано у 1504,3 га землі в межах згідно з планом для сільськогосподарського призначення (а.с. 23-24).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство від 14.02.1992 2114-ХІІ», членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до колективу підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.

На підставі Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» в 1997 році в КСП ім. Ілліча с. Лука Таращанського району Київської області було проведено розпаювання земель відповідно до списків, затверджених зборами уповноважених КСП ім. Ілліча від 17.12.1996.

Згідно п. 2 згаданого Указу право власності на земельну частку (пай) мають члени КСП, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства.

На момент розпаювання земель КСП ім. Ілліча с. Лука Таращанського району Київської області з членів колгоспу позивач не вибував та був дійсним членом зазначеного підприємства, проте до списку він включений не був.

Відповідно до ст.ст. 5, 6 Земельного Кодексу України в редакції 1992 року, п. 2 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року №720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, які працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю.

Згодом були проведені збори пайовиків КСП ім. Ілліча , якими був затверджений список працівників та пенсіонерів по розпаюванню землі. Розмір земельної частки (паю) по даному господарству складала 2,08 умовних кадастрових гектара, вартістю на момент розпаювання - 9440,00 грн (а.с.22).

Після того, як позивачу стало відомо, що його не включено в списки осіб, які мають право на земельну часку (пай), він звертався до підприємства, де йому пообіцяли згодом включити його до додаткових списків. Проте з невідомих на те причин, позивача так і не було включено і до додаткового списку, чим було порушене її гарантоване право.

Відповідно до Практики розгляду судами земельних спорів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 01.09.2003 року: До вручення зазначеного акта власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках .

За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 08.08.1995 року №-720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають зокрема колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Дане узгоджується із п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ : Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель..." має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність .

Так, державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Ілліча отримало 17.10.1995, а розрахований позивач був з КСП ім. Ілліча 08.05.1996 (запис із трудової книжки а.с. 12).

Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру у Київській області від 13.11.2019 № 29-10-0,9-14657/2-19 розмір земельної частки (паю) на час розпаювання КСП ім. Ілліча с. Лука становить 2,08 га, вартістю 9440,00 грн. Згідно технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Таращанського району Київської області, яка розроблена Київським науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою 2013 року, площа земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають в запасі Лучанської сільської ради Таращанського району на час розроблення документації становить 236,1 га (а.с. 22). Саме з цієї відповіді позивач дізнався про наявність земель запасу в запасі Лучанської сільської ради Таращанського району та про порушення свого права.

В зв`язку з тим, що позивача протиправно не включили в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), наявність земель запасу в Лучанської сільської ради Таращанського району та неможливість вирішення цього питання в позасудовому порядку, останній звернувся до суду з даним позовом.

У відповідності до частини 3 статті 1 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що позивач на момент розпаювання земель колективної власності членів КСП ім. Ілліча с. Лука Таращанського району Київської області, із членів вказаного підприємства не вибував, а тому відповідно до п. 2 Указу Президента Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям має право на земельну частку (пай) розміром 2,08 умовних кадастрових гектара.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 3, 4, 12, 13, 19, 81, 142, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 20, 21 Закону України «Про власність», Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року № 899-IV, Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , право на земельну частку (пай) в розмірі 2,08 умовних кадастрових гектара землі, вартістю 9440,00 грн., яка знаходиться в адміністративних межах Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін