ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 611/192/20

провадження № 22-ц/818/3590/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Мєдвєдєва Інна Миколаївна, ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на ухвалу Барвінківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2020 року в складі судді Коптєва Ю.А.,

у с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - Міжрайонний ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм СМУ МЮ (м. Харків)) ОСОБА_5 .

Скарга мотивована тим, що на виконанні державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм СМУ МЮ (м. Харків) Мєдвєдєвої І.М. перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа № 611/426/13-ц про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_6 ) аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50,00 грн щомісячно. Розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 30 листопада 2020 року становив 19902, 00 грн.

08 лютого 2020 року він дізнався, що у вказаному виконавчому провадженні державний виконавець 12 грудня 2020 року виніс постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, 16 грудня 2019 року - про накладення арешту на майно, а 18 лютого 2019 року про накладення штрафу.

Вважає вказані постанови неправомірними, оскільки вони винесені без дотримання вимог статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2017 року (тут і далі- в редакції, що діяла на час винесення постанов).

Просив поновити строк для подання скарги та визнати вказані постанови неправомірними.

Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області 15 квітня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Постанови державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм СМУ МЮ (м. Харків) Мєдвєдєвої І.М. від 12 грудня 2020 року, від 16 грудня 2020 року та від 18 грудня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про накладення арешту на майно; про накладення штрафу визнано неправомірними.

Зобов`язано державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм СМУ МЮ (м. Харків) Мєдвєдєву І.М. скасувати постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 12 грудня 2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 12 грудня 2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 12 грудня 2019 року; про накладення арешту на майно від 16 грудня 2019 року; про накладення штрафу від 18 лютого 2020 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за період з 01 травня 2014 року по 30 листопада 2019 року, який становив 19 902 гривні, утворився внаслідок неправомірних дій державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм ГТУЮ у Харківській області, що встановлено ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2019 року, а не внаслідок ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до закону підлягає примусовому виконанню.

11 травня 2020 року ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповне з`ясував обставини, що мають значення для справи. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2019 року визнано неправомірним та скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 за період з 08 липня 2017 року по червень 2019 року включно, складений у виконавчому провадженні № 37945091, відкритому за виконавчим листом № 611/426/13-ц, виданим Барвінківським районним судом Харківської області 30 квітня 2013 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм ГТУЮ у Харківській області Мєдвєдєвою І.М., а державного виконавця зобов`язано скласти новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період, виходячи з мінімального розміру аліментів, визначеного частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України (далі - СК України), а саме 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ОСОБА_1 був присутнім під час постановлення ухвали, про її зміст йому було відомо, тобто з 08 серпня 2019 року боржнику було відомо про новий розмір аліментів, який підлягає сплаті. Дії державного виконавця є правомірними, а боржником не було здійснено будь - яких дій зі сплати аліментів, про неможливість сплати або розстрочення сплати аліментів у відповідному розмірі він також не повідомляв.

27 липня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, обставини по справі встановлені повно та всебічно, підстави для скасуванні ухвали суду першої інстанції відсутні.

31 липня 2020 року державний виконавець Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм СМУ МЮ (м. Харків) Мєдвєдєва І.М. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Відзив мотивовано тим, що дії державного виконавця щодо винесення постанов для забезпечення реального виконання рішення суду вчинені в межах його повноважень, є правомірними та узгоджуються з положеннями Закону № 1404-VIII.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає, з огляду на таке.

Матеріали справи свідчать, що на виконанні Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм ГТУЮ у Харківській області перебуває виконавче провадження № 37945091 з виконання виконавчого листа № 611/426/13, виданого 13 травня 2013 року Барвінківським районним судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 50,00 грн щомісячно.

Відповідно до розрахунку заборгованості з аліментів, складеного державним виконавцем Мєдведєвою І.М., за період з травня 2014 по червень 2019 року включно, щомісячне нарахування по вказаному виконавчому провадженню здійснюється в розмірі 50,00 грн, переплата боржника становить 6300,00 грн.

Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2019 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року, визнано неправомірними дії державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм ГТУЮ у Харківській області Мєдвєдєвої І.М. щодо складання у виконавчому провадженні № 37945091, відкритому за виконавчим листом Барвінківського районного суду № 611/426/13-ц від 30 квітня 2013 року, розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 за період з 08 липня 2017 року по червень 2019 року включно. Визнано неправомірним та скасовано відповідний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 за період з 08 липня 2017 року по червень 2019 року. Зобов`язано державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм ГТУЮ у Харківській області Мєдведєву І.М. скласти новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 за період з 08 липня 2017 року по червень 2019 року включно, виходячи з мінімального розміру аліментів, визначеного частиною другою статті 182 СК України, а саме 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На виконання зазначеної ухвали суду 30 листопада 2019 року державний виконавець Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм ГТУЮ у Харківській області Мєдведєва І.М. склала новий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 за період з 01 травня 2014 року по 30 листопада 2019 року становить 19 902,00 грн.

Постановами державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм ГТУЮ у Харківській області від 12 грудня 2019 року встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України; обмежено боржника у праві керування транспортними засобами; встановлено тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; постановами від 16 грудня 2019 року та від 18 лютого 2020 року накладено арешт на майно, що належить боржнику та накладено штраф.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку оскарження рішення, дій або бездіяльності державного виконавця. Відповідно до змісту скарги та заявлених вимог, заявник, зокрема, не погоджується з винесенням державним виконавцем постанов про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та накладення арешту на майно неправомірними.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Щодо оскарження постанов про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, то слід зазначити таке.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 71 Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом.

Відповідно до пунктів 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 Закону № 1404-VIII за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до частини десятої статті 71 Закону № 1404-VIII тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Аналіз норм права, дає підстави дійти висновку, що достатньою підставою для застосування тимчасових обмежень є встановлення факту наявності заборгованості за певний період, передбачений законом та в певному розмірі.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Встановивши, що за боржником рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, розмір якої перевищує сукупну суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець правомірно виніс постанови про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії відносно ОСОБА_1 до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно також є правомірними, оскільки здійснені в межах повноважень та спрямовані на реальне виконання рішення суду, з урахуванням покладених на державного виконавця вказаним законом обов`язків щодо вжиття заходів примусового виконання рішення суду.

Доказів, які б підтверджували незаконність винесення державним виконавцем вказаних постанов, матеріали справи не містять. При цьому підстави для невжиття тимчасового обмеження у праві керувати транспортними засобами, які передбачені Законом № 1404-VIII, скаржником не наведено.

Враховуючи, що державний виконавець діяв у визначений законом спосіб та в межах наданих йому повноважень, підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування постанов державного виконавця від 12 грудня 2019 року та 16 грудня 2019 року відсутні.

За правилами частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвала в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про залишення скарги ОСОБА_1 без задоволення.

Щодо вимог скарги ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця від 18 лютого 2020 року про накладення штрафу, то суд керується таким.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VIII постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Відповідно до частини першої статті 74 зазначеного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Отже, Законом № 1404-VIII установлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, стягнення штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такий правовий висновок сформувала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 1915/1868/2012 (провадження № 14-353цс19), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), від 18 грудня 2019 року у справі №344/21436/18 (провадження № 14-596цс19), від 23 червня 2020 року у справі № 705/1804/13-ц (провадження № 14-566цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вказане скарга в частині визнання неправомірною постанови державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм ГТУЮ у Харківській області від 18 грудня 2019 року про накладення штрафу не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

З огляду на вказане колегія суддів вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині вирішення скарги про визнання неправомірною постанови державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм ГТУЮ у Харківській області від 28 грудня 2019 року про накладення штрафу оскільки оскарження таких постанов не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. При цьому заявнику слід роз`яснити його право на судовий захист у порядку адміністративного судочинства.

За змістом частин першої та другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Оскільки суд першої інстанції не встановив правову природу спірних правовідносин, шо виникли між сторонами, у зв`язку з чим порушив норми цивільного процесуального законодавства щодо визначення предметної юрисдикції справи та розглянув в порядку цивільного судочинства скаргу, яка підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, ухвала суду першої інстанції в частині оскарження дій державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Доводи ОСОБА_1 , що заборгованість виникла внаслідок неправомірних дій державного виконавця, оскільки станом на червень 2019 року була наявна переплата по аліментам у розмірі 6300 грн є безпідставними. Перерахунок заборгованості державним виконавцем проведено на виконання ухвали Барвінківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2019 року. Даний розрахунок та дії державного виконавця щодо здійснення перерахунку в боржником оскаржено не було, належних та допустимих доказів неправомірності вказаних дій державного виконавця не надано. На час винесення оскаржуваних постанов державного виконавця заборгованість з аліментів погашена не була, а тому державним виконавцем обґрунтовано здійснено заходи по виконанню рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Судові витрати, понесені апелянтом, документально підтверджено, а саме за подачу апеляційної скарги - в розмірі 420,40 грн (а. с. 124).

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, судовий збір в розмірі 826,80 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Барвінківського районного суду Харківської області 15 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Скаргу ОСОБА_1 про визнання постанов державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Мєдвєдєвої Інни Миколаївни від 12 грудня 2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; від 16 грудня 2019 року про накладення арешту на майно залишити без задоволення.

Провадження в частині визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Мєдвєдєвої Інни Миколаївни про накладення штрафу від 18 лютого 2020 року - закрити.

Роз`яснити скаржнику, що він має право звернутися з даною скаргою до суду адміністративної юрисдикції.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Барвінківським РВ ГУМВСУ в Харківській області 15 квітня 2011 року реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянки України з безконтактним носієм НОМЕР_3 , орган видачі 5114, реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) 420,40 грн (чотириста двадцять грн 40 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2020 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський