Номер провадження: 22-ц/813/6837/20
Номер справи місцевого суду: 495/830/20
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа - Тузлівська сільська рада Татарбунарського району Одеської області) про встановлення факту смерті особи,на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Прийомової О.Ю. 02 квітня 2020 року у м. Білгород-Дністровський Одеської області, -

встановила:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із заявою про встановлення факту смерті особи (заінтересована особа - Тузлівська сільська рада Татарбунарського району Одеської області) (а.с. 1-2).

В обгрунтування позову посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Безим`янка Татарбунарського району Одеської області помер його батько, ОСОБА_2 . За життя батько ОСОБА_2 заповідав йому та братові ОСОБА_3 все своє майно. Зокрема, після смерті батька залишився Сертифікат на право на земельну частку (пай). У 2001 р. заявник разом з братом звернулися до нотаріуса Татарбунарського району Одеської області із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус їм відмовив видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку із відсутністю свідоцтва про смерть батька. Рішенням Татарбунарського районного суду від 01 березня 2002 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було визнано право власності на земельну частку (пай), яка залишилася після смерті батька.

В теперішній час у заявника виникла необхідність оформити право на земельну частку (пай) в конкретній формі з виділенням земельної частки в натурі на конкретному полі на території Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Для оформлення конкретної земельної ділянки необхідний ряд документів з Тузлівської сільської ради, але керівництво сільської ради не може надати ці документи у зв`язку із тим, що відсутнє свідоцтво про смерть батька.

ОСОБА_1 звернувся до Татарбунарського відділу ДРАЦС із заявою про видачу свідоцтва про смерть батька на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 березня 2002 року, однак, начальник Татарбунарського відділу ДРАЦС відмовив заявнику, посилаючись на те, що в рішенні суду не вказана дата смерті батька ОСОБА_2 , не вказано місце смерті, не вказана дата народження померлого, тому не можливо вказати вік померлого і всі ці обставини не вказані в резолютивній частині окремого рішення суду про встановлення факту смерті ОСОБА_2 . Отже, встановлення факту смерті заявнику необхідно встановити з метою реалізації його спадкового справа, у зв`язку із чим він й звернувся до суду із вказаною заявою.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 квітня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено (а.с. 21-22).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції необгрунтовано не взято до уваги докази, надані на підтвердження вимог заяви, а особливо - рішення Татарбунарського районного суду від 01 березня 2002 року, яке набрало законної сили і не було оскаржено, а тому обставини, викладені у ньому, є беззаперечними доказами (а.с. 23-24).

Сторони у справі, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, про час, дату і місце слухання справи 03 листопада 2020 року сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, через обмеження доступу до зали судового засідання Одеського апеляційного суду внаслідок поширення в Україні коронавірусної інфекції COVID-19, не подавали.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано документа встановленої форми про смерть ОСОБА_2 , виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, та відповідно, на думку суду, відсутні правові підстави для задоволення заяви про встановлення факту про смерть.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Тузли Татарбунарського району Одеської області, у свідоцтві про народження в графі батько заявника вказаний « ОСОБА_2 » (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Безим`янка Татарбунарського району Одеської області помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . У зв`язку із обставинами, які склалися на той час, батько заявника був похоронений на цвинтарі у с. Безим`янка Татарбунарського району Одеської області 06 квітня 1999 року за відсутності лікарського висновку про смерть, та за відсутності встановленого законом свідоцтва про смерть.

Рішенням Татарбунарського районного суду від 01 березня 2002 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було задоволено, визнано за ними право власності на земельну частку (пай), посвідчений сертифікатом серії ОД №2128657, виданим Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області на ім`я ОСОБА_2 , який залишився після його смерті (а.с. 10).

Підставою звернення до суду стало бажання заявника оформити право на земельну частку (пай) в конкретній формі з виділенням земельної частки в натурі на конкретному полі на території Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області.

Згідно відповіді Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 23 січня 2020 року №л-1-1/02-15, у зв`язку із відсутністю свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , не вбачається можливим надати необхідні документи для оформлення спадщини та земельної ділянки в натурі (а.с. 7).

Татарбунарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки представлені заявником підстави для реєстрації смерті ОСОБА_2 , визначені ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК і не є вичерпним, п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачено встановлення факту смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 1 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається із мотивувальної частини рішення Татарбунарського районного суду від 01 березня 2002 року, судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_4 , яка засвідчила, що померлий ОСОБА_2 був батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , однак, не проживав разом із останніми. ОСОБА_2 захворів, його паралізувало, можливості доставити його до лікарні не було, потім ОСОБА_2 помер у селі, і був там захоронений без довідки лікарні.

Суд першої інстанції визнав достовірність показань свідка з урахуванням того, що вона була сусідкой ОСОБА_2 , який помер у 1999 році.

Таким чином, рішенням Татарбунарського районного суду від 01 березня 2002 року визнано доведеним факт смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , і який був батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , однак, не вказана дата смерті ОСОБА_2 , не вказано місце смерті, не вказана дата народження померлого, що унеможливило прийняття спадщини заявником, сином померлого ОСОБА_1 .

Згідно ч.ч. 4-5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З урахуванням обставин, викладених у рішенні Татарбунарського районного суду від 01 березня 2002 року, яке набрало законної сили, та наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів вважає встановленим факт смерті ОСОБА_2 , та вважає за необхідне задовольнити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи шляхом встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Безим`янка Татарбунарського району Одеської області, і похований на цвинтарі у с. Безим`янка Татарбунарського району Одеської області.

Доказів того, що ОСОБА_2 помер саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріали справи не містять.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 квітня 2020 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог заяви про встановлення факту.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 квітня 2020 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 (заінтересована особа - Тузлівська сільська рада Татарбунарського району Одеської області) про встановлення факту смерті особи - задовольнити частково.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Безим`янка Татарбунарського району Одеської області, і похований на цвинтарі у с. Безим`янка Татарбунарського району Одеської області

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 08 грудня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе