справа №619/3246/16-ц
провадження №4-с/619/50/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2020 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Остропілець Є.Р.

за участю: секретаря судового засідання - Суржкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправними дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Харків) Антонової Алевтини Геннадіївни та зняття арешту з коштів боржника,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою про визнання протиправними дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Харків) Антонової Алевтини Геннадіївни та зняття арешту з коштів боржника.

Заявник посилається на те, що на виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Харків) перебуває виконавче провадження №53552046 по виконавчому листу № 619/3246/16-ц виданого Дергачівським районним судом Харківської області від 31.01.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь прийомних батьків.

В межах цього виконавчого провадження було постановою від 08.09.2020 державним виконавцем Антоновою Алевтиною Геннадіївною накладено арешт на банківський рахунок № НОМЕР_1 (карта № НОМЕР_2 ), відкритого в АТ КБ «Приватбанк», на який зараховуються соціальні виплати у вигляді допомоги при народженні дитини.

Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах № 340/1018/19 від 17 січня 2020 року, № 820/5422/17 від 29.01.2020, № 916/73/19 від 27.06.2019 року.

Згідно з ч.4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

ОСОБА_1 неодноразово повідомляла виконавчу службу, що рахунок, на який накладено арешт - це рахунок зі спеціальним режимом, на який зараховуються соціальні виплати.

Однак, виконавча служба не реагує.

25.09.2020 з виконавчої служби надійшов лист, що нібито до служби не надходила інформація про те, що вказаний вище банківський рахунок, є рахунок спеціального призначення.

12.11.2020 ОСОБА_1 повторно звернулася до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Харків) з листом, про зняття арешту з вказаного рахунку.

24.11.2020 виконавча служба надіслала листа, який вона отримала 26.11.2020, в якому зазначено, що їй раніше надавалася відповідь з роз`ясненнями листом №54373 від 08.10.2020.

Такої відповіді вона не отримувала.

У зв`язку з чим змушена звернутися до суду зі скаргою.

10.12.2020 до суду надійшов відзив на скаргу з якого вбачається, що дійсно на виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Харків) перебуває виконавче провадження №53552046 по виконавчому листу № 619/3246/16-ц виданого Дергачівським районним судом Харківської області від 31.01.2017 року. 10.03.2017 державним виконавцем винесена постанова №53552046 про відкриття виконавчого провадження та виклик державного виконавця (боржнику) та направлені сторонам виконавчого провадження за вих.№1145,1146. 12.03.2018 року державним виконавцем винесена постанова №53552046 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 18.09.2018 року до відділу надійшов звіт та лист від КНП «Обласний медичний клінічний центр урології і нефрології ім. В.І. Шаповала» про відрахування стягнутих сум аліментів та про знаходження ОСОБА_1 у допологовій та післяпологовій відпустці. Державним виконавцем повторно були сформовані та направлені запити до ПФУ, ДФСУ, НАІС «ДДАІ». Згідно відповідей ПФУ, ДФСУ НАІС «ДДАІ» у боржника відсутні робота, пенсія, рахунки в банківських установах та транспортні засоби. Повторно 24.12.2018, 03.03.2019, 01.08.2019, 28.12.2019, 15.01.2020, 06.07.2020, 08.09.2020 були сформовані інформаційні довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідно до якої за боржником не зареєстроване нерухоме майно. 01.08.2020 року державним виконавцем проведено виїзд за адресою боржника, а саме АДРЕСА_1 для перевірки майнового стану. Перевірити майновий стан не було можливості у зв`язку з відсутністю будь-кого вдома, про що державним виконавцем складено акт. Станом на 08.09.2020 року у боржника виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 20 000,00 грн. 08.09.2020 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника на рахунках що відкрито в АТ КБ «Приватбанк» та АТ "Універсал Банк", крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Постанову №53552046 про арешт коштів боржника від 08.09.2020 прийнято до виконання АТ КБ "Приватбанк" та арештовані рахунки боржника. З вищевказаної банківської установи до відділу не надходила інформація, що боржником відкрито рахунок спеціального призначення. Станом на 01.12.2020 року заборгованість зі сплати аліментів складає 55881,64 грн.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилася, надала суду заяву, в якій наполягала на задоволенні скарги, просила розглянути справу у її відсутність, без фіксації технічними засобами.

Начальник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Харків) Мозговий Ю.В. не з`явився, надав суду заяву, в якій просив відмовити в задоволенні скарги та розглянути справу у відсутність представника відділу.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що на виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Харків) перебуває виконавче провадження №53552046 по виконавчому листу № 619/3246/16-ц виданого Дергачівським районним судом Харківської області від 31.01.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь прийомних батьків.

В межах цього виконавчого провадження постановою від 08.09.2020 державним виконавцем накладено арешт на банківський рахунок № НОМЕР_1 (карта № НОМЕР_2 ), відкритого в АТ КБ «Приватбанк», на який зараховуються соціальні виплати у вигляді допомоги при народженні дитини.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України).

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (у редакції чинній станом на 19 січня 2019 року, далі - Закон 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1ст. 3 Закону № 1404-VIIIвідповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 ст. 5 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону №1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень, зокрема є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Згідно із частиною 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Крім того, статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» визначені види виплат стягнення на які не може бути звернено.

Водночас, суд зауважує, що постановою державного виконавця від 27.09.2020 року у виконавчому провадженні ВП №53552046 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ОСОБА_1 .

Надана довідка з АТ КБ «Приватбанк» № PNMDI6ARLLN88JKI від 15 жовтня 2020 року не містить підтвердження, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звертати стягнення згідно із чинним законодавством України. Більше того у вказаній довідці зазначено, що на вказану картку може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

Відповідно до висновків, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19-ц, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити -статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до висновків, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19-ц, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити - статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м.Харків) про зняття арешту із її рахунку та повідомила державного виконавця про цільове його використання, однак вказані заяви не були направленні до банку.

Разом із тим саме на банк при виконанні вказаної постанови державного виконавця, покладається обов`язок врахування викладених в постанові застережень, щодо цільових призначень коштів та відповідних рахунків, а також їх спеціальний режим, а тому виконавець не може відповідати за такі дії іншої юридичної особи.

Вказана правова позиція наведена в ухвалі Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №727/6406/18.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.1, 5, 13, 18, 48, 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 451 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо в Харківський апеляційний суд шляхом подачі в 15-денний термін апеляційної скарги з дня її проголошення, а особами, які приймають участь у справі, але не були присутні при оголошенні ухвали у той же строк з моменту отримання копії ухвали суду.

Суддя Є. Р. Остропілець