КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Заставенко М.О. в м. Київ 12 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошових коштів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 26 червня 2007 року по 29 вересня 2014 року; у 2008 році за особисті кошти позивача було придбано автомобіль Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 за 40000 доларів США, який був зареєстрований на відповідача, але використовувався позивачем у сімейних справах, а відповідач користувався іншим автомобілем. На початку 2018 року їй стало відомо, що відповідач, перебуваючи у шлюбних відносинах з позивачем та без її згоди, ще 11 квітня 2014 року переоформив автомобіль на свого брата ОСОБА_4 , який, усвідомлюючи наслідки такого незаконного правочину, навмисно оформив на себе автомобіль без згоди іншого його співвласника. На підставі вищевикладеного просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти в розмірі 353096,20 грн. як компенсацію Ѕ частини проданого автомобіля у праві спільної сумісної власності, та покласти на нього судові витрати.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в іншому складі суду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що всі необхідні відомості, на відсутність яких посилався суд першої інстанції, були викладені в позові та додатках до нього, а заявляючи, що позивачем в недостатньому розмірі сплачено судовий збір, суд не зазначив, яку саме суму судового збору необхідно було сплатити.

Зазначала, що для встановлення всіх обставин справи необхідно відкрити провадження по справі та надати можливість сторонам надати відзив на позовну заяву, однак суд, не відкриваючи провадження, намагався встановити дійсні обставини справи та вирішити спір, що є неприпустимим.

Не погоджувалася із висновками суду про те, що позивачем не зазначено попереднього розрахунку суми витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, оскільки на виконання п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України в позові зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат буде наданий в ході розгляду справи.

Вказувала, що суд не послався на жодну з підстав, передбачених ч. 4 ст. 185 ЦПК України, для повернення позову. Загальне посилання на ст. 185 ЦПК України не відповідає дійсності, оскільки в порушення вимог ст. 185 ЦПК України судом не вказано, яку точну суму судового збору повинен сплатити позивач за розгляд даного спору.

Зазначала, що відсутність у позові певних документів, за умови наявності їх копій, не може бути достатньою правовою підставою для надання строку для усунення недоліків або повернення позовної заяви, оскільки вказаний недолік не є суттєвою перешкодою для відкриття провадження у справі та вирішення справи по суті.

Вважала, що судом протиправно не вирішено питання про звільнення її від сплати судового збору, враховуючи її тяжкий стан здоров`я, непрацездатність і необхідність догляду за своїми батьками.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву позивачу ухвалою від 12 жовтня 2020 року, суд першої інстанції виходив із того, що ухвала суду у повному обсязі не виконана, зазначені в ній недоліки не усунуті; матеріали справи не містять даних щодо дійсної вартості майна на час звернення з позовом до суду, а зазначена до стягнення сума жодним чином не обґрунтована та не відповідає Ѕ вартості автомобіля; не зазначено доказів, що підтверджують викладені у позові обставини щодо придбання автомобіля у період шлюбу, не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом з позовною заявою та у разі необхідності їх витребування відсутнє відповідне клопотання; позовна заява не містить жодних обґрунтувань, яким чином рішення у справі може вплинути на права та обов`язки третьої особи ОСОБА_4 щодо однієї із сторін; не зазначено попереднього розрахунку суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошових коштів залишена без руху.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у порушення ст. 175 ЦПК України, п. 22 - 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» позивачем у позовній заяві заявлено про стягнення 353096,20 грн. як компенсацію в рахунок Ѕ частини проданого автомобіля, який належав сторонам на праві спільної сумісної власності, однак як вбачається з наданого до суду звіту про оцінку майна від 10 січня 2018 року, ринкова вартість автомобіля становить 372410 грн., таким чином матеріали справи не містять даних щодо дійсної вартості майна на час звернення з позовом до суду, а зазначена до стягнення сума жодним чином не обґрунтована та не відповідає Ѕ вартості автомобіля; позивачем у позовній заяві не зазначено доказів, що підтверджують викладені у позовній заяві обставини щодо придбання автомобіля у період шлюбу, не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом з позовною заявою та у разі необхідності їх витребування відсутнє відповідне клопотання; крім того, позивачем залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 , однак позовна заява не містить жодних обґрунтувань, яким чином рішення у справі може вплинути на його права та обов`язки щодо однієї із сторін; також позивачем не зазначено у позовній заяві попереднього розрахунку суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи; позивач повинен сплатити судовий збір, розмір якого дорівнює 1 відсотку від визначеної позивачем ціни позову, виходячи з дійсної вартості автомобіля на час звернення з позовом до суду, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10510) грн., тому позивач повинен сплатити судовий збір, розмір якого дорівнює 1 відсотку від визначеної позивачем ціни позову, виходячи з дійсної вартості автомобіля на час звернення з позовом, але не менш ніж 840 грн., та надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору.

Надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання до суду протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали позовної заяви в новій редакції з її копією та копіями всіх документів, що додаються до неї, відповідно для всіх учасників справи, а також квитанцією про сплату судового збору; копії документів у відповідності до вимог ст. 43, 95 ЦПК України повинні бути скріплені власноручним підписом учасника справи.

На виконання вказаної ухвали суду позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 засобами електронного зв`язку через систему «Електронний суд» направила квитанцію № 91616 про сплату судового збору в розмірі 3590,96 грн. (а. с. 14), що відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» узгоджується із заявленою нею ціною позову.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначені в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно повернув позовну заяву ОСОБА_1 , не дослідивши матеріали справи у повному обсязі та не надавши належної оцінки обставинам, викладеним позивачем в позовній заяві.

Апеляційний суд враховує, що чинним ЦПК України не визначено ані ступеню деталізації обґрунтування позовних вимог, ані конкретного переліку доказів, які мають бути подані на підтвердження тієї чи іншої вимоги.

На думку апеляційного суду, позовна заява подана із дотриманням вимог, що встановлені ст. 175 ЦПК України.

Вказівки суду на невиконання позивачем вимог ухвали не ґрунтуються на вимогах ст. ст. 175 - 177 ЦПК України. Форма і зміст заяви, враховуючи суть вимог, правовідносини між сторонами, відповідали вимогам ст. 175 ЦПК України.

Сама по собі процесуальна неможливість оскарження ухвали про залишення позовної заяви без руху не зобов`язує позивача беззаперечно виконувати вимоги суду щодо усунення недоліків, якщо ці вимоги не відповідають вимогам закону.

Залишаючи позовну заяву без руху в тому числі з підстав відсутності даних щодо дійсної вартості майна на час звернення з позовом до суду і необґрунтованості зазначеної до стягнення суми, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Таким чином, суд першої інстанції повинен був діяти відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», однак протиправно усунувся від цього.

На виконання вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач повідомила, що наведені нею обставини підтверджуються всіма документами, які наявні у позивача та додані до цієї позовної заяви.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до ст. ст. 81, 264 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із аналізу ст. 175 ЦПК України, непідтвердження в судовому засіданні обставин, якими обґрунтовано позов, в тому числі тих, на які посилався суд першої інстанції, може бути підставою для відмови в позові за результатами розгляду справи, а не для залишення позовної заяви без руху та її повернення.

Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.

Також судом першої інстанції не враховано, що відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Відтак, питання, на які вказав суд першої інстанції, надаючи ухвалою строк для усунення недоліків та повертаючи в подальшому позовну заяву, могли бути з`ясовані судом після відкриття провадження в справі.

Апеляційний суд враховує, що однією із підстав залишення позовної заяви без руху була відсутність попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, наявність якого передбачена п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Разом із тим, у позові ОСОБА_1 застережила, що розрахунок суми судових витрат буде наданий нею в подальшому, а отже суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року не може вважатися законною і обґрунтованою.

Разом із тим, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали суду першої інстанції в частині повернення позовної заяви внаслідок несплати позивачем незазначеної судом суми судового збору, який підлягає стягненню, оскільки в частині сплати судового збору суд першої інстанції визнав недоліки позовної заяви усунутими.

Крім того, апеляційний суд не може погодитись із доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції протиправно стягнуто з позивача судовий збір у розмірі 1 % від ціни позову, незважаючи на наявність у ОСОБА_1 онкологічного захворювання та відсутності доходів, виходячи із наступного.

В позовних вимогах ОСОБА_1 просила звільнити її від сплати судового збору за подачу позовної заяви у зв`язку з втратою здоров`я та тяжким матеріальним становищем, на підтвердження чого надала довідку з ДПІ про відсутність доходів за 3 та 4 квартал 2019 року, копію висновку лікувально-діагностичного центру та довідку КП «Криворізький онкологічний диспансер», в яких зазначено діагноз позивача.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір при подачі позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється у розмірі

1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті

Разом із тим, позивачем не надано докази майнового стану за весь попередній календарний рік, якими підтверджується, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу, а лише за 3 та 4 квартал 2019 року.

Самі по собі медичні документи, які підтверджують діагноз позивача, не є належними доказами її майнового стану для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору з урахуванням вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір», а отже суд першої інстанції правомірно залишив клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору без задоволення.

Відповідно до приписів п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.