Справа № 298/780/20
Номер провадження 2/298/210/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Лютянської М.С.,

з участю секретаря Келешовчак І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Галини Василівни про визнання права власності на земельну ділянку та визнання недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И В:

Представником позивача ОСОБА_1 - адвокат Гончаров В.В. до суду подано вищевказаний позов. Позивач мотивує позов тим, що 07 квітня 2008 року відповідач ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ ПриватБанк кредитний договір № К048-08/Ф за яким отримав у кредит 30000 доларів США. На забезпечення своїх зобов`язань за цим кредитним договором відповідач ОСОБА_2 цього ж дня уклав з банком договір потеки, за яким передав Банку в іпотеку належне йому нежитлове приміщення -пункт технічного обслуговування автомобілів загальною площею 513,7 кв.м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконував належним чином свої кредитні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором, Банк звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення такої заборгованості. Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2014 року у справі № 298/770/14-ц, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на приміщення шляхом його продажу Банком з укладенням від імені відповідача ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з можливістю здійснення Банком усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. 14 квітня 2017 року між Банком і ОСОБА_1 укладено і нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу, згідно з яким Банк продав позивачеві ОСОБА_1 приміщення. Цього ж дня була здійснена державна реєстрація права власності позивача на приміщення. Однак 19 червня 2017 року відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір дарування земельної ділянки на якій розташоване приміщення. Відтак, оскільки позивач 14.04.2017 року на підставі належного договору купівлі-продажу набув у власність приміщення, то у відповідності до Закону він набув і право власності на земельну ділянку, на якій розташоване це приміщення, а відповідач ОСОБА_2 того ж дня 14.04.2017 року, втратив право власності на земельну ділянку. Оскільки відповідач ОСОБА_2 не визнавав право власності позивача на земельну ділянку, а визнавав її своєю власністю, що стверджується укладенням ним договору дарування цієї земельної ділянки від 19.06.2017 року, то позивач вправі вимагати в судовому порядку визнання за ним права власності на земельну ділянку з 14.04.2017 року. Між тим, за вказаним договором від 19.06.2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. за реєстровим номером 781, відповідач ОСОБА_2 подарував земельну ділянку своїй доньці ОСОБА_3 . Даним договором дарування порушено право власності позивача на земельну ділянку, яке в нього виникло 14.04.2017 року у зв`язку з набуттям у власність приміщення. Таким чином, договір дарування земельної ділянки від 19.06.2017 року підлягає визнанню недійсним. А тому позивач просить суд визнати за ним з 14 квітня 2017 року право власності на земельну ділянку площею 0,015 га з кадастровим номером :02:005:0002, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ; Визнати недійсним з моменту його вчинення договір дарування земельної ділянки площею 0,015 га з кадастровим номером :02:005:0002, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 , який укладений 19 червня 2017 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. за реєстрованим номером 781.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак від представника позивача до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання також не з`явилися, від ОСОБА_2 до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з пандемією COVID19, а також що він знаходиться за кордоном. Однак представник відповідачів ОСОБА_4 також в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи. Відповідачі відзив на позов не подали.

В судове засідання також не з`явилася приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. про причини неявки суд не повідомила, хоча була належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані докази, суд дійшов висновків про наступне.

Судом встановлено, що 14 квітня 2017 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення пункт технічного обслуговування автомобілів, загальною площею 513,7 кв.м., яке складається з будівлі пункту технічного обслуговування автомобілів, цегляна площею 303,2 кв.м., навіс-I, змішані,167,3 кв.м., та навісII, змішані 126,8 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_1 ,що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 14.04.2017 року ( а.с. 13). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.04.2017 року, убачається, що власником нежитлової будівлі пункт технічного обслуговування автомобілів є ОСОБА_1 (а.с.14). Копією договору дарування земельної ділянки від 19.06.2017 року, встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 домовились про наступне: Дарувальник ОСОБА_2 подарував, а обдаровуваний ОСОБА_3 прийняла в дар земельну ділянку площею 0,015 га, що розташована АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:005:0002 (а.с.15).

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої та другої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок ( крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти ( крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Згідно з ч.1 та ч.4 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Зазначені вище законодавчі норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Таким чином, за загальним правилом закріпленим у цих законодавчих нормах, особа, яка набула права власності на будинок, будівлю чи споруду, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності нежитлова будівля Пункт технічного обслуговування автомобілів, загальною площею 303,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . ( а.с.14). Також встановлено, що земельна ділянка,яка по договору дарування належить ОСОБА_3 знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площа 0,015 га, кадастровий номер :02:005:0002. Цільове призначення земельної ділянки для виробничо-комерційної діяльності. (а.с.15, договір дарування земельної ділянки від 19.06.2017). Отже нежитлова будівля розташована на земельній ділянці,яка була подарована ОСОБА_2 ,що належала йому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.05.2008 року (а.с.26-27).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

За приписами ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Недотримання такої умови зумовлює визнання правочину недійсним у відповідності до ст. 215 цього ж Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 236 ЦК України встановлено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Оскільки позивач ОСОБА_1 14 квітня 2017 року набув право власності на об`єкт нерухомого майна, а відповідач ОСОБА_2 19.06.2017 року уклав договір дарування земельної ділянки, що є порушення права власності позивача на земельну ділянку, а тому даний договір дарування підлягає визнанню недійсним, оскільки він суперечить закону

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно ст. 12 та ст. 81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що договором дарування земельної ділянки, який укладений 19.06.2017 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 порушено право власності позивача на земельну ділянку, а тому він підлягає визнанню недійсним та визнання права власності позивача на земельну ділянку.

Враховуючи вищенадене, суд вважає, що позов є обгрунтованим та таким ,що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 1681,60 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (мешканця АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_3 ,ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_4 , ідентифікаційний НОМЕР_3 ) третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Галини Василівни про визнання права власності на земельну ділянку та визнання недійсним договору дарування - задовольнити.

Визнати недійсним з моменту його вчинення договір дарування земельної ділянки площею 0,015 га з кадастровим номером :02:005:0002, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений 19 червня 2017 року між ОСОБА_2 (дарувальником) і ОСОБА_3 (обдарованою) та посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. за реєстраційним номером 781.

Визнати з 14 квітня 2017 року право власності ОСОБА_1 (мешканця АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на земельну ділянку площею 0,015 га з кадастровим номером :02:005:0002, розташовану за адресою : АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча: М.С.Лютянська