КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 листопада 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сержанюка А.С., Березовенко Р.В.,

за участю секретаря: Шебуєва Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК» на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК» про захист честі, гідності, а також ділової репутації та спростування недостовірних даних,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «МЕДІА-ДК» про захист честі, гідності, а також ділової репутації та спростування недостовірних даних.

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтернет виданні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на сайті http://nv.ua/ було опубліковано статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », автором якої зазначено ОСОБА_3 . Стаття доступна широкому колу читачів у мережі інтернет.

Як зазначає позивач, у даній статті розповсюджена інформація, яка є недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність, порочить ділову репутацію як очільника одного з провідних факультетів Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, чим йому завдано моральної шкоди.

Просив визнати недостовірною інформацію, викладену у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті http://nv.ua , зокрема такі вислови: « ІНФОРМАЦІЯ_5 в їх рідному університеті. Однак у відповідь адміністрація їх відрахувала. Найбільший удар припав на філософський факультет, чиї студенти-політологи вирішили не закривати очі, на те, що відбувається в їхньому навчальному закладі, об`єднавшись в ініціативи ОСОБА_4 і КНУ Протест. За результатами зимової сесії 2016-2017 навчального року з філософського факультету за активізм були відраховані 22 людини. Одним з відрахованих виявився студент 3-го курсу ОСОБА_5 . «ОСОБА_9 сказали, що ми проплачені нашим деканом ОСОБА_6 , який конкурував з ним за посаду ректора на виборах 2015-го, - розповідає ОСОБА_7 в розмові з НВ. - Щоб не накликати на себе гнів ректора, ОСОБА_1 вирішив нас відрахувати». Формальним приводом для відрахування були незадовільні оцінки на іспитах …», а також зобов`язати відповідачів протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили опублікувати на сайті http://nv.ua текст зі спростуванням даної інформації.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі.

Визнано відомості викладені ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтернет-виданні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на сайті http://nv.ua/ у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », викладена у мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 , автор ОСОБА_8 , зокрема такі вислови: «Активісти з числа студентів КНУ намагалися боротися з розгулом корупції в їх рідному університеті. Однак у відповідь адміністрація їх відраховувала. Найбільший удар припав на філософський факультет, чиї студенти-політологи вирішили не закривати очі на те, що відбувається в їхньому навчальному закладі, об`єднавшись в ініціативи ОСОБА_4 і КНУ Протест. За результатами зимової сесії 2016-2017 навчального року з філософського факультету за активізм були відраховані 22 людини. Одним з відрахованих виявився студент 3-го курсу ОСОБА_5 . "ОСОБА_9 сказали, що ми проплачені нашим деканом ОСОБА_6 , який конкурував з ним за посаду ректора на виборах 2015-го, - розповідає ОСОБА_7 в розмові з НВ. - Щоб не накликати на себе гнів ректора, ОСОБА_1 вирішив нас відрахувати". Формальним приводом для відрахування були незадовільні оцінки на іспитах…» недостовірними.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «МЕДІА-ДК» протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування на сайті http://nv.ua тесту наступного змісту. «Спростування. Повідомляємо, що інформація, висвітлена у статті «Ректорський бізнес. Як Київський університет обріс плющем корупції» ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті http://nv.ua за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 , такого змісту «Активісти з числа студентів КНУ намагалися боротися з розгулом корупції в їх рідному університеті. Однак у відповідь адміністрація їх відраховувала. Найбільший удар припав на філософський факультет, чиї студенти-політологи вирішили не закривати очі на те, що відбувається в їхньому навчальному закладі, об`єднавшись в ініціативи ОСОБА_4 і КНУ Протест. За результатами зимової сесії 2016-2017 навчального року з філософського факультету за активізм були відраховані 22 людини. Одним з відрахованих виявився студент 3-го курсу ОСОБА_5 . "ОСОБА_9 сказали, що ми проплачені нашим деканом ОСОБА_6 , який конкурував з ним за посаду ректора на виборах 2015-го, - розповідає ОСОБА_7 в розмові з НВ. - Щоб не накликати на себе гнів ректора, ОСОБА_1 вирішив нас відрахувати". Формальним приводом для відрахування були незадовільні оцінки на іспитах…» є недостовірною».

Стягнуто з ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «МЕДІА-ДК» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 280 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач - апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, не визначив характер такої інформації, не з`ясував, чим саме вона порочить честь та гідність позивача, чи завдає шкоди особистим немайновим благам, та не надав оцінку кожному вислову із публікації.

Вказує, на те, що через формальний підхід до справи судом першої інстанції було визначено, що вся інформація є недостовірною, що не відповідає дійсності. Частина інформації, яка визнана судом недостовірною, є підтвердженою, загальновідомою, отриманою автором з інших Інтернет-джерел.

Крім того, судом першої інстанції були допущені порушення процесуальних норм та помилки при застосуванні матеріальних норм права, зокрема застосування застарілої норми. За таких умов висновки суду не відповідають обставинам справи, а правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Справа слухалася судами різних інстанцій неодноразово

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Судом першої інстанції було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтернет виданні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на сайті http://nv.ua/ опубліковано статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », автором якої зазначено ОСОБА_3 . Стаття доступна широкому колу читачів у мережі Інтернет. У статті розповсюджена інформація, яка є недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність, порочить ділову репутацію як очільника одного з провідних факультетів Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, чим йому завдано моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що інформація, висвітлена та поширена відповідачами, є негативною, недостовірною і такою, що порушує немайнові права позивача, завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Стаття 2 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п.2 ст.10 конвенції вона стосується не тільки "інформації" чи "ідей", які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає "демократичного суспільства" (рішення у справі "Карпюк та інші проти України" від 6.10.2015).

Отже праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно положень статті 277 ЦК України і статті 12,13 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідним є визначення характеру такої інформації та з`ясування, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно частин 1, 2 статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини у справі "ТОВ "Інститут економічних реформ" проти України" від 02 червня 2016 року зазначено, що суд у своїй практиці розрізняє твердження щодо фактів та оціночні судження. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу довести правдивість оціночних суджень неможливо виконати і вона порушує свободу вираження поглядів як таку, що є фундаментальною частиною права, що охороняється статтею 10 Конвенції (рішення у справі "Лінгенс проти Австрії", п.46). Однак навіть у разі, якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання може залежати від того, чи існує достатнє "фактологічне підґрунтя" для оспорюваного висловлювання, в іншому випадку воно буде надмірним (рішення у справі "Ліндон, Очаковський-Лоран та Жулі проти Франції", п.55). Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань (рішення у справі "Бразільє проти Франції", заява № 71343/01, п.37, від 11 квітня 2006 року), оскільки судження з питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не твердження щодо фактів (рішення "Патурель проти Франції", заява № 54968/00, п.37, від 22 грудня 2005 року).

Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що інформація в статті містить характер оціночного судження, інформація отримана із Інтернет-джерел, тому вона є загальновідомою, зазначений позивачем фрагмент статті є великим, містить різну інформацію, в ній навіть застосована пряма мова одного з героїв репортажу, відтак весь фрагмент не може визнаватися недостовірним.

З наведеною позицією апелянта, колегія суддів погодитися не може.

В спірній статті міститься ряд висловлювань, які жодним чином не можуть бути трактовані інакше, як викладення певних фактів, тобто є ствердженнями. Зокрема це стосується тверджень про те, що за результатами зимової сесії 2016-2017 навчального року з філософського факультету були відраховані 22 людини саме за активізм. Також не може вважатися оціночним судженням й твердження про те, що незадовільні оцінки на іспитах були лише формальним (що за своїм тлумаченням значить - такий, що не відображає суть, існує лише для видимості, для прикриття істинної причини) приводом для відрахування. Вказана стаття не містить мовно-стилістичних засобів, за допомогою яких такі висловлювання можна віднести до викладення особистої думки особи або її оцінки певних обставин, відтак такі виловлювання є твердженнями достовірність яких може і мала б бути перевірена автором та розповсюджувачем інформації перед її оприлюдненням, чого в даному випадку зроблено не було (прийнамні доказів іншого до суду не надано).

В ході розгляду справи позивачем було представлено до суду ряд доказів на спростування достовірності таких тверджень. Натомість апелянтом на підтвердження такої інформації ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не було надано доказів, які б підтверджували достовірність вищевказаних викладених фактів, хоча автор або особа, яка поширює інформацію відносно іншої особи, зобов`язані переконатись в її достовірності. Достовірність та повнота інформації є одним з основних принципів інформаційних відносин, що встановлено ст. 2 Закону України „Про інформацію".

Оцінюючі зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі "Лінгенс проти Австрії").

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Тому, доводи апеляційної скарги, апелянта не наводять жодних аргументів та не дають жодного доказу на підтвердження того, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та безпідставним.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Також, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: А.С. Сержанюк

Р.В. Березовенко