ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3133/17 Головуючий у 1 інстанції: Баруліна Т. Є.
провадження № 22-ц/807/23/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

за участі: позивача ОСОБА_1 , адвоката позивача Ткаченко Н.С.

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача та третьої особи Арнаутова О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності в Запорізькій області, третя особа заступник начальника НМЦ ЦЗ та БЖД у Запорізькій області Арнаутов Олексій Георгійович, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності в Запорізькій області, третя особа заступник Центру - Арнаутов О.Г., про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, який протягом розгляду справи неодноразово уточнювала.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що наказом № 10/О від 01.11.2011р. її було прийнято на посаду заступника начальника обласних курсів з навчальної роботи підвищення кваліфікації керівних кадрів Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Запорізької області. Наказом МНС України від 07.06.2012р. №883 підтверджена відповідність раніше присвоєній їй кваліфікаційній категорії «Спеціаліст вищої категорії» та присвоєно педагогічне звання «Викладач-методист». В подальшому, в зв`язку з організаційно-штатними заходами, наказом від 08.05.2015р. №66 в межах цієї установи вона була переведена на посаду методиста вищої категорії обласних та міста Запоріжжя курсів удосконалення керівних кадрів УКК І категорії, де і працювала до 24.04.2017р.

Наказом по Навчально-методичному центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Запорізькій області від 24.04.2017р. № 63 її було звільнено з посади мето-

диста обласних та міста Запоріжжя курсів удосконалення керівних кадрів І категорії з підстав п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання нею без поважних причин посадових обов`язків.

Вважає, що при її звільненні відповідачем було порушено вимоги статей 147 та 149 КЗпП України, оскільки у зв`язку ізвакансією посади начальника Центру на час її звільне-

ння за наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій офіційно виконуючим обов`язки було призначено завідувача обласних та міста Запоріжжя курсів удосконалення керівних кадрів І категорії ОСОБА_3 , але наказ про її звільнення було підписано заступником начальника центру з навчальної та виробничої роботи ОСОБА_4 , який тимчасово виконував обов`язки (т.в.о.) ОСОБА_3 . Проте, будь-яке заміщення керівника Центру повинно відбуватись виключно за наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій, який має містити чіткий перелік повноважень виконуючого обов`язки, тому вважає, що у тимчасово виконуючого обов`язки Центру Арнаутова О.Г. були відсутні повноваження для її звільнення, які закріплені положенням статті 147-1 КЗпП України.

Також вважає, що при застосуванні до неї заходів дисциплінарного стягнення відповідачем було порушено вимоги статті 149 КЗпП України, оскільки її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неповним з`ясуванням обставин, за відсутності її провини та без наявності шкоди інтересам установи, а висновки службового розслідування не відповідають дійсності. З огляду на всі вище перелічені порушення вважає, що прийнятий наказ про її звільнення є незаконнимта таким, що підлягає скасуванню, зокрема, ще й на підставі наступного.

Так, її функціональні обов`язки як методиста обласних та міста Запоріжжя курсів удосконалення керівних кадрів 1 категорії передбачені Посадовою інструкцією, затвердженою наказом по установі від 09.12.2015р. №192.

Пункт 2.9 Інструкції зобов`язує її як методиста організовувати та проводити інструктивно-методичні заняття, та саме невиконання цього пункту зазначено у оспорюваному наказі як порушення. Проте вона вважає,що всі свої посадові обов`язки виконувала сумлінно та у повному обсязі.

Зазначила, що за період часу з 03.04.2017р. по 24.04.2017р. згідно плану роботи та особистих вказівок в.о. начальника Центру, заступника завідувача обласних та міста Запоріжжя курсів удосконалення керівних кадрів І категорії ОСОБА_3 нею у повному обсязі виконувались посадові обов`язки.Так, нею проведено розробку плану-конспекту інструктивно-методичного заняття з теми «Методика розробки відео та індивідуального тренінгу за навчальними програмами ПДС», який згідно з наказом НМЦ ЦЗ та БЖД Запорізької області від 05.10.2016 №50 «Про організацію підготовки до проведення занять», мав бути затверджений за три дні до проведення зайняття. Проведення вказаного заходу було заплановано на 21.04.2017р., тому затвердження повинно було відбутися не пізніше 18.04.2017р. саме в.о. Центру ОСОБА_3 , який несподівано з 18.04.2017р. по 07.05.2017р. пішов у відпустку, а заступник завідувача ОСОБА_5 не була призначена т.в.о. завідувача курсів, тому відмовилася затверджувати план-конспект.

Крім того, в період часу з 17.04.2017р. по 19.04.2017р.вона знаходилася у відрядженні у м. Києві на апеляційній комісії при ДСНС України, а з 26.04.2017р. по 28.04.2017р. було заплановано її відрядження на атестаційну комісію при ДСНС України для підтвердження кваліфікаційної категорії «спеціаліст вищої категорії», про яке 21.04.2017р. її особисто повідомив т.в.о. начальника Центру ОСОБА_4 .

Вказала також, що згідно її функціональних обов`язків вона не має права давати вказівки майстрам виробничого навчання щодо організації інструктивно-методичних занять, оскільки вони не знаходяться у її підпорядкуванні. Такі вказівки і вона, і майстри виробничого навчання отримують від завідувача ОСОБА_3 або заступника завідувача ОСОБА_5 у письмовому вигляді з реєстрацією. Однак з приводу проведення інструктивно-методичного заняття 21.04.2017р. письмових вказівок від в.о. начальника Центру, завідувача курсів Гарькушки В.В., т.в.о. начальника Центру ОСОБА_4 та заступника завідувача курсів ОСОБА_5 ані вона, ані майстри виробничого навчання не отримували. Тому 24.04.2017р.нею повторно було направлено на електронну пошту Центру супровідний лист, план та план-конспект проведення заняття з теми «Методика розробки відео та індивідуального тренінгу за навчальними програмами ПДС» на 16 сторінках. В той же день вона особисто надала ОСОБА_5 ці матеріали на затвердження, однак остання відмовилася їх розглядати.

Вважає, що при вирішені питання про застосування до неї заходів дисциплінарного стягнення відповідачем не було прийнято до уваги її сумлінне та добросовісне ставлення до своїх посадових обов`язків, факт попередньої роботи, її заслуги при проведені науково-дослідної роботи в складі творчої групи, результатом якої стало написання 22 матеріалів.

Позивач також зауважила, що підставою для розірвання з нею трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України є систематичне невиконання працівником трудових обов`язків, а системність утворювали накази про її притягнення до дисциплінарної відповідальності № 165 від 06.09.2016р. та № 12 від 24.01.2017р., які були нею оскаржені до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Вважала, що всі вищенаведені обставини є підставами для скасування наказу про звільнення та поновлення її на роботі, а також відповідно до ст. 235 КЗпП України для стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розмір якого станом на 22.02.2019р. складав 164 962,87 грн.

Також, посилаючись на душевні страждання, спричинені їй незаконними діями відповідача, що негативно відобразилось на стані її здоров`я та виражається у нервозності, підвищенні тиску, постійно пригніченому стані, нездоровому сні, та враховуючи тяжкість та глибину заподіяних їй моральних переживань і їх тривалість, просила стягнути на відшкодування моральної шкоди 140 000,0 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що в ході розгляду справи не підтвердилось жодного порушення роботодавцем вимог трудового законодавства та локальних нормативних актів при звільненні позивача, на які вона вказувала у позовній заяві.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальненими доводами скарги є те, що судом не досліджено ретельно та всебічно обставини щодо системного невиконання нею своїх посадових обов`язків, зокрема, не проаналізовано накази про накладення дисциплінарних стягнень, які утворили ознаку системності та стали підставами для її подальшого звільнення оскаржуваним наказом № 63 від 24.04.2017р. Між тим, на думку позивача, вказані накази про оголошення їй доган прийняті з порушення вимог статей 147-149 КЗпП України. Наголошує на тому, що роботодавцем порушено процедуру її звільнення, але суд на ці обставини уваги не звернув. Наголошує на тому, що проведення інструктивно-методичних занять для майстрів виробничого навчання не входило до її посадових обов`язків, тому за не проведення такого заняття вона не могла притягатись до дисциплінарної відповідальності, зокрема, до такого крайнього заходу як звільнення. Крім того, суд не звернув уваги на те, що не проведення зайняття з майстрами відбулось без її провини, оскільки з незалежних від неї обставин не було затверджено керівником курсів плану-конспекту заняття, а також при обранні виду стягнення роботодавцем не враховано критеріїв тяжкості вчиненого проступку, який не є тяжким, та ту, що заподіяння роботодавцю шкоди не настало ( т. 4 а.с. 124-129).

Крім того, зазначає про чисельні процесуальні порушення, допущені судом під час розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що порушення позивачем трудової дисципліни та невиконання нею своїх обов`язків носить системний характер, оскільки протягом року їй оголошено 4 догани та 1 громадський осуд, та судом ці обставини враховані і відображені у рішенні. При звільненні позивача Центром не було порушено ані процедуру та порядок звільнення, ані інші вимоги статей 147-149 КЗпП України, що правильно встановлено судом в ході розгляду справи, а наказ про звільнення прийнято уповноваженою особою. Процесуальних порушень, на які посилається позивач, суд не допускав. Просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін ( т. 4 а.с. 141-147).

Протоколом автоматизованого розподілу судових справи визначено для розгляду цієї справи колегію у складі: судді-доповідача Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Кочеткової І.В. ( т. 4 а.с. 131).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду у складі судді Маловічко С.В. від 26 квітня 2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ( т. 4 а.с. 132).

Ухвалою колегія суддів Запорізького апеляційного суду від 03 травня 2019р. справу призначено до апеляційного розгляду на 05 червня 2019р. ( т. 4 а.с. 134).

В судовому засіданні 05 червня 2019р. розгляд справи відкладено на 11.07.2019р., оскільки в провадженні апеляційного суду перебувала одночасно справа про визнання незаконним та скасування наказу № 12 від 24.01.2017р., який у цій справі утворює систему для звільнення позивача за п. 3 статті 40 КЗпП України ( т. 4 а.с. 159-162).

Повторним автоматизованим розподілом справ у зв`язку з тривалою щорічною відпусткою замінено суддю члена колегії Кочеткову І.В. на суддю Онищенка Е.А. ( т. 4 а.с. 211-212).

В судовому засіданні 11 липня 2019р. задоволено клопотання Навчально-методичного центру цивільного захист та безпеки життєдіяльності в Запорізькій області про зупинення апеляційного провадження до розгляду справи № 334/2839/17 за позовом ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу № 165 від 06.09.2016р. (т. 4 а.с. 219-220).

Повторним автоматизованим розподілом справ у зв`язку з перебуванням члена колегії Онищенка у тривалій щорічній відпустці замінено на суддю Подліянову Г.С. ( т. 5 а.с. 47-48).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 серпня 2020р. поновлено апеляційне провадження та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 30 вересня 2020р. ( т. 5 а.с. 49).

В судовому засіданні 30 вересня 2020р. справа слухалась по суті та у її розгляді оголошено перерву до 28.10.2020р. ( т. 5 а.с. 70-72).

28.10.2020р. розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді-доповідача Маловічко С.В. на лікарняному з 19.10.2020 по 31.10.2020р. Розгляд справи відкладено на 09 грудня 2020р.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторін, кожен з яких підтримав свою позицію, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.11.2011р. Наказом №10/0 позивач ОСОБА_1 була прийнята на посаду заступника начальника обласних курсів з навчальної роботи підвище-

ння кваліфікації керівник кадрів Навчально-методичного центру цивільного захисту та бе-

зпеки життєдіяльності Запорізької області (т.1 а.с.116-зворот).

Наказом МНС України №883 від 07.06.2012р. позивачці ОСОБА_1 підтверджена відповідність раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «Спеціаліст вищої категорії» та присвоєно педагогічне звання «Викладач-методист» (т.1 а.с.116-зворот).

Наказом №66 від 08.05.2015р. у зв`язку з організаційно-штатними заходами, в межах цієї установи, позивачка ОСОБА_1 була переведена на посаду методиста вищої категорії обласних та міста Запоріжжя курсів удосконалення керівних кадрів УКК І категорії (т.1 а.с.116-зворот).

Наказом №63 від 24.04.2017р. за систематичне невиконання посадових обов`язків без поважних причин, методиста обласних та міста Запоріжжя курсів удосконалення керівних кадрів І категорії Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Запорізької області ОСОБА_1 , до якої раніше застосовувались заходи дисциплінарного та громадського стягнень, притягнуто до дисциплінарної відповідальності звільнено із займаної посади згідно з п.3 ст. 40 КЗпП України з 24.04.2017р. (т.1 а.с.118).

Згідно з цим наказом підставами для звільнення зазначені: матеріали та висновок комісії з проведення службового розслідування від 24.04.2017р. вх.. № 304, наказ НМЦ ЦЗ та БЖД Запорізької області від 06.09.2016 № 165 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», наказ НМЦ ЦЗ та БЖД Запорізької області від 24.01.2017р. № 12 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», протокол загальних зборів трудового колективу НМЦ ЦЗ та БЖД Запорізької області від 10.11.2016 № 11, витяг з протоколу засідання ради загальних зборів колективу Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Запорізької області від 24 квітня 2017р. № 1 вх. № 309 ( т. 1 а.с. 118).

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, надає роботодавцю право розірвати трудовий договір за умови, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Отже, застосувати п. 3 ст. 40 КЗпП можна для звільнення працівника, який неодноразово, без поважних причин, припускався навмисного невиконання (чи неналежного виконання) покладених на нього трудових функцій та до якого вже були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення. При цьому, як зазначено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992р. № 9, слід враховувати лише ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або внаслідок дострокового зняття (ст. 151 КЗпП), а також ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Окрім викладеного, для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 ст. 40 КЗпП необхідна наявність сукупності таких умов:

-порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції

працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку;

- невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності;

- невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним (тобто до працівника протягом року вже було застосовано дисциплінарне або громадське стягнення);

- враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів і є чинними на момент звільнення працівника;

- з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця.

Під систематичним невиконанням трудових обов`язків мається на увазі неодноразове здійснення працівником цих вчинків. Таким чином, для звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Тобто працівник і раніше (до моменту вчинення проступку, за який його роботодавець прагне звільнити за п. 3 ст. 40 КЗпП) порушував трудову дисципліну, не виконував своїх посадових обов`язків, у результаті чого до нього застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При цьому маються на увазі не заходи громадського впливу на кшталт проведення з ним так би мовити «виховної» бесіди, а сааме стягнення, передбачені законодавством, які не погашені строком давності (з часу їх накладення пройшло менше року), зокрема, догана, оголошена наказом роботодавця.

Отже, для утворення системності порушень, за які можливо звільнити працівника, слід, щоб малось принаймні два стягнення, які не скасовані та застосовані не більше як протягом року.

Проаналізувавши ознаку системності порушень з боку позивача ОСОБА_1 , за що її звільнено на підставі п. 3 статті 40 КЗпП України, колегія вказує, що ці обставини судом першої інстанції перевірялись ретельно.

Згідно посадової інструкції методиста обласних та м. Запоріжжя курсів удосконалення кадрів 1 категорії НМЦ ЦЗ та БЖД Запорізької області, затвердженої наказом Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Запорізької області від 09.12.2015р. №192, закріплені наступні посадові обов`язки позивача: організовувати методичну роботу на обласних та м. Запоріжжя курсах удосконалення керівних кадрів 1 категорії, за що передбачено персональну відповідальність за її результати, готувати проекти планів методичної роботи і представляти їх на затвердження, здійснювати комплексне навчально-методичне забезпечення навчального процесу за відповідними програмами, розробляти та подавати пропозиції щодо удосконалення навчального процесу, проводити навчально-методичне консультування та координацію роботи педагогічних працівників курсів, організовувати та проводити інструктивно-методичні заняття, формувати бібліотечний фонд курсів та електрону базу навчальної, довідкової, наукової, методичної літератури, власних розробок і фахових періодичних видань, виконувати окремі службові доручення у межах своєї компетенції, з якими ОСОБА_1 була ознайомлена під особистий підпис 19.02.2016р. (т.1 а.с.212-214).

За матеріалами справи встановлено, що згідно наказу (по особовому складу) №165 від 06.09.2016р., затвердженого в.о. начальника ОСОБА_3 , за невиконання плану усунення недоліків, затвердженого наказом Центру № 41 від 11.07.2016р. та за системати-

чне невиконання пунктів 2.1, 2.2, 2.9, 2.12, 2.13, 2.15, та 2.19 посадової інструкції ОСОБА_1 на підставі ст. 147-149 КЗпП України їй оголошено догану (т.2 а.с.1).

Наказом № 12 від 24.01.2017р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальнос-

ті» за висновками комісії за результатами службового розслідування, з метою подальшого недопущення невиконання посадової інструкції, а саме, пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.8, 2.9 та 2.15, ОСОБА_1 оголошено догану.

Суд аналізував всі матеріали, на підставі яких вказані дисциплінарні стягнення накладались на позивача, що знайшло відображення у мотивувальній частині рішення (т. 4 а.с. 111-113), та визнав необґрунтованими її ствердження про неправомірність видання вище зазначених наказів та безпідставність її притягнення до дисциплінарної відповідальності.

В ході апеляційного розгляду цієї справи було встановлено, що позивач ОСОБА_1 окремо оскаржила накази № 12 від 24.01.2017р. та № 165 від 06.09.2016р., та ці справи перебували на розгляді Ленінського районного суду м. Запоріжжя, а на час розгляду цієї справи апеляційним судом також перебували у провадженні апеляційного суду.

Тому подальший апеляційний розгляд в цій справі здійснюється з урахуванням результатів розгляду справ за позовами ОСОБА_1 до відповідача про визнання недійсними наказів № 12 від 24.01.2017р. та № 165 від 06.09.2016р., оскільки ці накази створюють системність невиконання позивачем своїх обов`язків, за що в подальшому її було звільнено.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11 липня 2019р. апеляційне провад-ження в цій справи зупинялось до розгляду цивільної справи № 334/2839/17 за позовом ОСОБА_1 до НМЦ ЦЗ та БЖ Запорізької області про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 165 від 06.09.2016р. ( т. 4 а.с. 219-220).

Встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2018р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності в Запорізькій області про визнання незаконним та скасування наказу № 12 від 24.01.2017р. про оголошення їй догани за невиконання пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.8, 2.9, 2.15 посадової Інструкції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 постановою Запорізького апеляційного суду від 10 липня 2019р. рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2018р. скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено: визнано незаконним та скасовано наказ НМЦ ЦЗ та БЖ Запорізької області від 24 січня 2017р. № 12.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2020р. задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано незаконним та скасовано наказ № 165 від 06.09.2016р. про

притягнення до відповідальності у вигляді догани ( т. 4 а.с. 234-237).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 серпня 2020р. частково задоволе-но апеляційну скаргу Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Запорізької області. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2020р. скасовано, та в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з підстав значного пропуску тримісячного строку на звернення до суду з приводу оскарження наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності (пропуск строку майже на 5 місяців) та відсутністю поважних причин на його поновлення.

Таким чином, на час поновлення апеляційного розгляду цієї справи з системності порушень, за які звільнено позивача, виключається наказ № 12 від 24.01.2017р., оскільки його визнано незаконним та скасовано постановою апеляційного суду, яка набрала чинності та не скасована у касаційному порядку.

Натомість, наказ № 165 від 06.09.2016р. залишився чинним, оскільки право позивача не захищено у судовому порядку через пропуск нею строків для звернення до суду. Тому має враховуватись при аналізі наявності ознаки системності порушень, за які позивач притягнута до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення.

Аналізуючи порушення, які зазначені у наказі № 63 від 24.04.2017р., суд першої інстанції встановив наступне.

Заступником завідувача обласних та м. Запоріжжя курсів УКК 1 категорії, ОСОБА_5 було складено «План роботи обласних та м. Запоріжжя курсів УКК 1 категорії на квітень 2017р.», в тому числі до нього включено і заходи для ОСОБА_1 (т.2 а.с. 90-94).

Відповідно до плану роботи обласних та м. Запоріжжя курсів УКК 1 категорії на квітень 2017 рокубуло заплановано проведення інструктивно-методичного заняття на тему « ІНФОРМАЦІЯ_1 » методистом ОСОБА_1 21.04.2017 року о 14-00 на Циклі практичної підготовки (т.2 а.с. 90-94).

Методистом ОСОБА_1 на підставі вказаного «Плану роботи обласних та м. Запоріжжя курсів УКК І категорії на квітень 2017р.» було складено індивідуальний план роботи на квітень 2017р., у якому, серед іншого, у пункті 2.2 заплановано проведення 21.04.2017р. о 14.00 годині на Циклі практичної підготовки інструктивно-методичного заняття «Методика розробки відео та індивідуального тренінгу за навчальними програмами ПДС» ( т. 2 а.с. 102-105).

Встановлено, що цього зайняття методист ОСОБА_1 не провела, що не заперечувала в ході розгляду справи.

21.04.2017р. наказом т.в.о. начальника НМЦ ЦЗ та БЖД Запорізької області Арнаутова О.Г. (з основної діяльності) № 20 призначено комісію для проведення службового розслідування на підставі доповідної записки ОСОБА_5 за фактом невиконання посадових обов`язків методистом обласних та м. Запоріжжя курсів УКК 1 категорії ОСОБА_1 щодо не проведення нею 21.04.2017р. інструктивно-методичного заняття на тему «Методика розробки відео та індивідуального тренінгу за навчальними програмами постійно діючих семінарів», визначеного планом роботи курсів та планом роботи особисто ОСОБА_1 (т.2 а.с. 100-107).

В ході службового розслідування комісією зібрані наступні документи: письмові по-яснення від 21.04.2017р. майстрів виробничого навчання циклу практичної підготовки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про те, що заняття 21.04.2017р. методистом ОСОБА_1 не проводились (т.2 а.с.119- 121, 123-124).

Актом від 21.04.2017р., складеним майстром ОСОБА_8 , майстром ОСОБА_9 та фахівцем ОСОБА_11 в присутності ОСОБА_1 , підтверджений факт не проведення нею 21.04.2017р. інструктивно-методичного заняття з теми «Методика розробки відео та індивідуального тренінгу за навчальними програмами ПДС» (т.2 а.с.126)

Актом від 21.04.2017р., складеним старшим майстром ОСОБА_7 , майстром ОСОБА_10 та майстром ОСОБА_12 в присутності ОСОБА_1 , підтверджений факт не проведення нею 21.04.2017р. інструктивно-методичного заняття з теми «Методика розробки відео та індивідуального тренінгу за навчальними програмами ПДС» (т.2 а.с.127).

У письмових поясненняхвід 21.04.2017р. начальник циклу практичної підготовки ОСОБА_1 вказував з приводу не проведення інструктивно-методичного заняття 21.04.2017р., що відповідальним за виконання (проведення ІМЗ) на підставі затвердженого плану визначено методиста ОСОБА_1 , а він на підставі посадової інструкції не має права контролю за роботою методиста ОСОБА_1 . (т.2 а.с.122).

Згідно письмових пояснень методиста обласних та міста Запоріжжя курсів УКК 1 категорії ОСОБА_1 від 21.04.2017р., вона не змогла вчасно підписати план проведення інструктивно-методичного заняття з теми «Методика розробки відео та індивідуального тренінгу за навчальними програмами ПДС», призначеного на 21.04.2017р., оскільки 07.04.2017 отримала позапланове завдання від в.о. начальника центру ОСОБА_3 щодо розробки формалізованих документів для пункту видачі ЗІЗ, а з 17.04.2017р. по 19.04.2017р. вона перебувала у відрядженні в м. Києві.Також підготувала та 20.04.2017р. надала на узгодження відпрацьовані методичні рекомендації щодо підготовки та проведення командно-штабних навчань органів управління ЦЗ територіальної підсистеми ЄДС ЦЗ Запорізької області та її ланок (т.2 а.с.125).

Згідно Висновку службового розслідування від 24.04.2017р., на підставі встановлених, вивчених, перевірених та підтверджених фактів, враховуючи неодноразове невиконання методистом обласних та м. Запоріжжя курсів удосконалення керівних кадрів І категорії ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків без поважних причин, відсутність з її сторони будь-яких заходів для усунення недоліків у своїй роботі, наявність діючих дисциплінарних стягнень, накладених на ОСОБА_1 (накази НМЦ ЦЗ та БЖД Запорізької області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 06.09.2016 № 165 та від 24.01.2017 № 12, оголошений загальними зборами трудового колективу Центру громадський осуд, протокол від 10.11.2016 №11), комісія рекомендує начальнику Центру притягнути методиста обласних та м. Запоріжжя курсів удосконалення керівних кадрів І категорії ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності відповідно до ст. 147 КЗпП України шляхом звільнення її із займаної посади згідно з п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обов`язків (т.2 а.с.108-110).

24.04.2017 т.в.о. начальник НМЦ ЦЗ та БЖД Запорізької області Арнаутов О.Г. звернувся з поданням про розгляд на засіданні Ради загальних зборів Центру чергового факту невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків та вирішення питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення із займаної посади (т.3 а.с.165)

Згідно Витягу з протоколу №1 позачергового засідання ради загальних зборів колективу НМЦ ЦЗ та БЖД Запорізької області від 24.04.2017р., на підставі висновків службового розслідування та враховуючи попередні випадки порушення трудової дисципліни (оголошений ОСОБА_1 громадський осуд, протокол загальних зборів колективу Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Запорізької області №11 від 10.11.2016 року), безвідповідальне ставлення та невиконання методистом обласних та м.Запоріжжя курсів удосконалення керівних кадрів І категорії ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків (накази про притягнення

до дисциплінарної відповідальності від 06.09.2016 року №165 та 24.01.2017 року №12) було ухвалено звільнити з займаної посади за систематичне невиконання посадових обов`язків методиста обласних та міста Запоріжжя курсів удосконалення керівних кадрів І категорії ОСОБА_1 (т.2 а.с.131-132).

Наказом №63 від 24.04.2017р. за систематичне невиконання посадових обов`язків без поважних причин, методиста обласних та міста Запоріжжя курсів удосконалення керівних кадрів І категорії Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності Запорізької області ОСОБА_1 , до якої раніше застосовувались заходи дисциплінарного та громадського стягнень, притягнуто до дисциплінарної відповідальності звільнено із займаної посади, згідно п.3 ст. 40 КЗпП України з 24.04.2017р. (т.1 а.с.118).

В апеляційній скарзі з приводу останнього порушення невиконання плану на квітень місяць з проведення 21.04.2017р. заняття з майстрами виробничого навчання ОСОБА_1 зазначає, що у неї мались поважні причини для не проведення цього заходу, оскільки вона з 17.04 по 19.04.2017р. перебувала у відрядженні, а потім не було керівника, який мав затвердити її план-конспект проведення заняття.

Проте колегія вважає, що ці ствердження позивача є неспроможними.

Відповідно до Наказу Центру № 50 від 05.10.2016р. «Про організацію та проведення занять» чітко визначено, що керівники проведення занять розроблені документи надають на розгляд керівництву курсів не пізніше ніж за три календарні дні до їх проведення.

Так, за матеріалами справи вбачається, що розроблений нею власний план на квітень 2017р. був затверджений 13.04.2017р. та в цей же день вона була ознайомлена з наказом № 57 «Про службове відрядження» до м. Києва з 17.04 по 19.04.2017р. Тому мала врахувати свої можливості та завчасно підготувати та затвердити план-конспект заняття до свого відрядження, або порушити клопотання перед керівництвом курсів питання про перенесення термінів проведення цього заняття. Проте, ніяких дій нею для виконання п. 2.2 свого плану до 21.04.2017р. вчинено не було, та про обстановку, що перешкоджає їй провести заняття до відома керівництва не доведено.

Та лише 21.04.2017р., в день, коли заняття мали вже проводитись, не підписаною пояснювальною на ім`ят.в.о. начальника НМЦ ЦЗ та БЖД Запорізької області Арнаутова О.Г. ОСОБА_1 інформує, що протягом квітня 2017р. вона мала інші завдання, а потім перебувала у відрядженні, тому просила надати їй можливість провести заняття, заплановане на 21.04.2017р., іншою датою - 25.04.2017р.

Крім того, з письмових заяв по суті справи, наданих позивачем ОСОБА_1 , вбачається, що таке заняття нею вже проводилось у 2016 році. То колегія вважає, що план-конспект мав вже бути у неї розроблений, а тому малась можливість надати його на затвердження керівництву завчасно до свого відрядження з 17.04.2017р.

Про те, що вона розробила і подала план-конспект заняття своєчасно, тобто до 21.04.2017р., матеріали справи відомостей не містять. А сама ОСОБА_1 надає скріншоти, що електронною поштою ці документи направлені до адміністрації лише 24.04.2017р., тобто у день її звільнення.

Так, в судовому засіданні 11.11.2017р. позивачка додатково надаладокументи, а саме лист ОСОБА_1 від 24.04.2017р. на ім`я заступника завідувача обласних курсів УКК 1 категорії ОСОБА_5 про направлення нею електронною поштою матеріалів - Плану проведення та методичної розробки плану-конспекту інструктивно-методичного заняття з додатками (т.2 а.с.180-191).

Також надана службова записка ОСОБА_1 від 24.04.2017р. на ім`я заступника завідувача ОСОБА_5 про надання формалізованих матеріалів змісту питань (завдань) для проведення вхідного тестування, поточного та підсумкового контролю, а також тем для індивідуальних завдань слухачів за робочими навчальними програмами з відповідних категорій (т.2 а.с. 229).

В апеляційній скарзі зазначається, що судом не взято до уваги, що їй наказом № 63 від 24.04.2017р. вмінено у порушення єдиний пункт посадової інструкції 2.9, згідно з яким вона має організовувати та проводи інструктивно-методичні заняття. Але вважає, що надання методичної допомоги майстрам виробничого навчання, проведення інструктивно-методичних занять для майстрів виробничого навчання та інших педагогічних працівників є основним завданням методистів обласного методичного кабінету Центру, в штат якого вона ніколи не входила. Згідно з п. 2.7 її посадової інструкції вона як методист має розроблювати та надавати пропозиції щодо удосконалення навчального процесу на обласних курсах удосконалення керівних кадрів, а не на Циклі практичної підготовки, де за штатом працюють майстри виробничого навчання.

Між тим, такий захід як інструктивно-методичне заняття на тему «Методика розробки відео та індивідуального тренінгу за навчальними програмами постійно діючих семінарів» був включений у загальний «План роботи обласних та м. Запоріжжя курсів УКК І категорії на квітень 2017р.» та внесений до індивідуального плану методиста ОСОБА_1 на квітень 2017р., який затверджено керівником, а отже мав бути виконаний, незалежно від підпорядкування позивача, як запланований.

Колегія вважає з огляду на все наведене необгрунтованим її довід про відсутність вини у не проведенні заняття, яка не обов`язково має виражатись в умисній формі. В даному випадку за проаналізованими матеріалами вбачається, що ОСОБА_1 не намагалась виправити ситуацію, завідомо передбачаючи, що заняття 21.04.2017р. зриваються.

В скарзі ОСОБА_1 зазначає, що в період накладення на неї дисциплінарних стягнень відповідач продовжував нараховувати їй премії, а тому на той час визнавав, що робота виконується нею сумлінно.

Колегія зазначає, що виплата премій працівникам системи ДСНС регламентується наказом МВС України № 975 від 14.08.2015р. «Про затвердження умов оплати праці працівникам бюджетних установ, закладів та організацій Державної служби України з надзвичайних ситуацій». На підставі даного наказу розроблено Положення про оплату праці працівників НМЦ ЦЗ та БЖД Запорізької області, яке є додатком до Колективного договору.

Відповідно до положень цих локальних нормативних актів, щомісячне преміювання працівників носить обов`язковий характер і є складовою частиною заробітної плати.

У відповідності до Положення, начальник Центру має право позбавити премії працівника центру повністю або частково в залежності від ступеню провини, та працівник позбавляється премії повністю або частково виключно за той календарний місяць, у якому було допущено порушення. Тож і відповідач позбавлялась частково премій у місяцях накладення на неї дисциплінарних стягнень.

Як вбачається з матеріалів справи, премія у місяцях накладення на позивача дисциплінарних стягнень нараховувалась їй у меншому розмірі, ніж їй у періоди відсутності стягнень, та у меншому розмірі ніж іншим працівника. Та вказане є прерогативою керівника і не може бути свідченням невчинення дисциплінарного проступку працівником.

Що стосується наслідків невиконання запланованого заняття, які позивач визначає як несуттєві, то колегія вважає заслуговуючою на увагу позицію відповідача в цій частині, яка зводиться до того, що наслідки слід оцінювати не тільки за останнім невиконанням трудових обов`язків щодо не проведення запланованого заходу, а саме за системним невиконання позивачем запланованих заходів, на що вказують інші оголошені їй догани. У такий спосіб шкода має нематеріальний характер, а наслідками дій позивача є дестабілізація роботи колективу шляхом системного зриву запланованих заходів.

При цьому, позивач помилково вважає, що її звільнено лише за останнє порушення, не беручи до уваги саме фактор системності, що і призвело до наслідків у вигляді її звільнення.

До системи керівником роботодавця у наказі про звільнення № 63 включено також громадський осуд, який оголошено ОСОБА_1 рішенням загальних зборів, оформлених протоколом № 11 від 10.11.2016р. ( т. 2 а.с. 96-98). Такий громадський осуд оголошено позивачу за систематичне порушення правил педагогічної етики та професійної деонтології, а також умов посадових інструкцій.

За Кодексом законів про працю України (ст. 152) власник або уповноважений ним орган може замість накладення дисциплінарного стягнення передати питання про порушення працівником трудової дисципліни або будь-яке інше порушення на розгляд трудового коллективу або його органу. Останній має право застосувати до порушника громадське стгянення, передбачене відповідним статутом чи положенням. Громадське стягнення за порушення трудової дисципліни згідно з КЗпП (п. З ст. 40) враховується при звільненні за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку. Основними видами громадських стягнень є: осуд, зауваження, догана, попередження про виключення і власне виключення з членів об`єднання.

З протоколу № 11 (позачергових) загальних зборів працівників НМЦ ЦЗ та БЖД Запорізької області від 10 листопада 2016р. вбачається, що четвертим питанням, яке відносилось до порядку денного, члени колективу обговорювали порушення вимог педагогічної етики та професійної деонтології ОСОБА_1 . На думку виступаючих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_5 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ці порушення виявляються у скоєнні методистом ОСОБА_1 неетичних та аморальних вчинків: підробці та крадіжці документів внутрішнього застосування, постійній брехні та приписування колегам та керівництву висловів та аморальних вчинків, які ті не робили, зухвалості у спілкуванні з колегами та керівництвом, зневажливих та образливих висловлюваннях на їх адресу, прямому ігноруванні вказівок керівництва, вчиненні дій, спрямованих на підрив його авторитету, порушенні субординації, відмові ( у тому числі демонстративній) підкорятись, навмисній непокорі вимогам інструкцій, правил, затягуванні і невиконанні покладених посадовою інструкцією завдань у встановлені терміни, спробах перекласти їх виконання на інших. Вказується, що ОСОБА_1 плагіює напрацювання педагогічних працівників, приписує собі досягнення в роботі. Несвоєчасно виконує покладені на неї обов`язки, затягує справи, приховує інформацію про стан справ, власні помилки та прорахунку для подальшого звинувачення керівництва у неякісній організації роботи, неправильних завданнях, неможливості зрозуміти вимоги, в упередженості з боку керівництва, створює видимість роботи ( т. 2 а.с. 97-98).

Отже загальні збори трудового колективу виразили загальну думку колективу, проголосувавши 28 присутніми на зборах членами з 29 осіб про оголошення громадського осуду за вказану поведінку.

Позивач у скарзі, посилаючись не неможливість врахування громадського стягнення при звільненні за системні порушення вказувала лише на те, що не можна було враховувати вміненого цим рішенням епізоду з крадіжки документів, оскільки це питання було на той час предметом перевірки у кримінальному провадженні. Але зовсім не спростовувала інших фактів своєї поведінки, яка викликала осуд колективу.

Тому колегія вважає, що позивач не навела будь-яких мотивів на спростування такої

думки членів колективу та неможливість за тими фактами, які наводились відносно неї, прийняття рішення про громадський осуд.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду справи достеменно встановлена наявність системності щодо порушення позивачем трудових обов`зків, яка наразі підтверджується не скасованим та не визнаним незаконним наказом № 165 від 06.09.2016р., вміненим 24.04.2017р. порушенням трудових обов`зків щодо проведення запланованого на 21.04.2017р. заняття та рішенням загальних зборів трудового колективу від 10.11.2016р., оформленим протоколом, щодо оголошення громадського осуду. Тому в цій частині скарга позивача визнається апеляційним судом безпідставною.

В скарзі позивачем вказується також, що приїї звільненні грубо порушено процедуру порядку звільнення за ініціативи власника, що виразилось у наданні згоди на її звільнення некомпетентним органом, яким виступає рада загальних зборів трудового колективу.

Але трудовим законодавством - статтею 43 КЗпП України передбачається обов`язковість надання згоди тільки профспілковим органом на звільнення працівника, який є членом профспілки, зокрема, з підстав, передбачених п. 3 статті 40 КЗпП. А згідно зі статтею 43-1 КЗпП, така згода не є обов`язковою, якщо на підприємстві, установі, організації немає первинної профспілкової організації.

Встановлено, що у НМЦ ЦЗ та БЖДв Запорізькій області не мається профспілкової організації, тому роботодавцю згода будь-якого органу для звільнення працівника за своєю ініціативою, зокрема, і з підстав п. 3 статті 40 КЗпП України не потребується.

З огляду на вказане відповідач міг звільнити ОСОБА_1 за системні порушення трудових обов`язків без згоди будь-якого органу, зокрема, і загальних зборів колективу чи ради зборів, які позивач вважає неналежними органом у вирішенні такого питання.

Твердження ОСОБА_1 , що її звільнення за п. 3 статті 40 КЗпП України проведено з порушенням Настанови з організації соціально-гуманітарної роботи з рядовим і начальницьким складом та працівниками органів і підрозділів цивільного захисту, за-твердженої наказом МНС від 06 березня 2008р. № 177, не відповідають матеріалам справи, у яких міститься відповідь № 01/1.1-26/719 від 08.02.2019р. начальника ГУ ДСНС України у Запорізькій області, згідно з якою дія даного положення поширюється виключено на осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, але ОСОБА_1 на службі цивільного захисту не перебувала, спеціального звання служби цивільного захисту їй не присвоювалось, тому на трудові відносини позивача з центром цей нормативний акт не поширюється ( т. 4 а.с. 65-66).

Таким чином, навіть не заважаючи на те, що апеляційним судом був скасований наказ № 12 від 24.01.2017р., по суті спору судом першої інстанції справу вирішено правильно, рішення суду базується на зібраних у справі доказах, яким надано належну правову оцінку, та з правильним застосуванням норм матеріального права.

Крім досліджених доводів по суті спору, в апеляційній скарзі позивач наголошує на чисельних порушеннях судом норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права

може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до

неправильного вирішення справи.

Частиною 3 вказаної норми визначені порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення:1) справу розглянуто неповноважним складом суду;2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач вказує, що судом на порушення вимог статті 265 ЦПК України не зазначено у вступній частині рішення всіх присутніх у справі учасників; в жодному протоколі судового засіданні ОСОБА_4 не зазначено як третю особу, а зазначено як представника відповідача.

Дійсно у протоколі судового засідання від 01.03.2019р. указано, що в цьому судовому засіданні брали участь: позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_19 , представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а у вступній частині рішення зазначено лише адвокатів Ткаченко Н.С. та Трифонова А.В.

Вбачається, що у прийнятій судом уточненій позовній заяві ОСОБА_1 додаткового визначила заступника начальника НМЦ ЦЗ та БЗЖД Запорізької області Арнаутова О.Г. третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Але одночасно ОСОБА_4 приймав участь і як представник відповідача, про що і зазначалось у протоколах судового засідання, та це не суперечить приписам ЦПК, оскільки він мав статус третьої особи, яка виступає на стороні відповідача, а тому позиції таких учасників збігаються. Головне, що він був присутнім при розгляді справи та його права як третьої особи у такому разі не порушувались.

Позивач вказує, що не надано документів про повноваження ОСОБА_3 під час судового засіданні 18.12.2018р., про якого зазначено у протоколі судового засідання, але ця особа ніколи не була присутня під час розгляду справи.

За всіма вище зазначеними упущеннямиколегія зазначає, що вони не є підставами для скасування правильного по суті рішення, а можуть бути усунуті в інший процесуальних спосіб: зауваження на протокол, виправлення технічних помилок.

Те, що судом у рішенні викладено позиції сторін не стисло, а повністю також не створює підстав для висновку про будь-яке порушення судом процесуального закону.

Неприйняття судом окремої процесуальної ухвали про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви, а вирішення цього питання протокольною ухвалою, не суперечить приписам ЦПК, а також правам ОСОБА_1 , оскільки її уточнена заява прийнята та розглянута. А третя особа не залучалась за клопотанням, а була визначена в уточненій заяві, тому не требувалось окремої процесуальної ухвали про її залучення, а було достатньо прийняти до розгляду уточнену заяву та направити її учасникам, зокрема, і третій особі.

Позивач наголошує: на невідповідності змісту судового рішення вимогам статті 265 ЦПК України, оскільки в описовій частині не зафіксовано всі процесуальні дії суду, не відображено, що учасники скористались своїми процесуальними правами на відзив, відповідь на відзив та заперечення; після набрання чинності новою редакцією ЦПК, суд не звернув уваги, що трудові спори розглядаються в спрощеному порядку,та без прийняття ухвали як окремого процесуального документу продовжив розгляд справи у загальному позовному порядку; порушено порядок проведення дебатів, оскільки у дебатах оголошувалась перерва.

Колегія вважає, що порушень прав учасників справи у зв`язку з її розглядом в порядку загального позовного провадження із проведенням судового засідання, що не передбачено для трудових спорів, не відбулось, оскільки з огляду на об`єм справи суд за принципом пропорційності правильно обрав порядок її розгляду. Перерва у дебатах не заборонена вимогами статті 242 ЦПК України. Суд дійсно в описовій частині не повністю відобразив всі процесуальні дії, але основне ним було висвітлено.

За наслідками аналізу тих процесуальних упущень суду, на яких наголошується у апеляційній скарзі, колегія не знаходить таких, які б у відповідності до ч. 3 статті 376 ЦПК України були обов`язковими підставами для скасування оскаржуваного рішення. А тому з урахуванням правильного вирішення цієї справи колегія не має повноважень ані скасувати, ані змінити рішення суду першої інстанції у цій справі за тими упущеннями, які зазначені в скарзі.

Зважаючи на все вище наведене, колегія визна є апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою, тому у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2019 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 грудня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

Дата документу 09.12.2020 Справа № 334/3133/17