Справа №2-2268/11
провадження №2-зз/175/37/19
У Х В А Л А

Іменем України

28 лютого 2020 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.,

при секретарі Філоненко О.О.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову вжитих по цивільній справі,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходилася цивільна справа №2-2268/11 (провадження №2/410/7443/11) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про розірвання договору та стягнення коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про визнання договору позики від 04 червня 2008 року недійсним як фіктивним.

18 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову вжитих в рамках вищевказаної справи, а саме арешту житлового будинку АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що даний житловий будинок є особистою приватною власністю його ОСОБА_1 та він не є учасником вищевказаної справи і не є боржником перед ОСОБА_2 .

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні повністю підтримав подану заяву та просив суд скасувати арешт з належного йому будинку.

Інші учасники справи до суду не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, тому вважаю за можливе розглянути заяву без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Вислухавши пояснення заявник, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, статтею 158 ЦПК України визначено підстави для можливості скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається із матеріалів справи в провадженні суду знаходилася цивільна справа №2-2268/11 (провадження №2/410/7443/11) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про розірвання договору та стягнення коштів, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про визнання договору позики від 04 червня 2008 року недійсним як фіктивним.

В рамках даної справи за об`єднаними позовами, на підставі відповідної ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2010 року та ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2010 року в порядку забезпечення позову, було накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Зокрема, виходячи зі змісту вищевказаних ухвал судів про забезпечення позову, підставою для накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , було належність на праві власності даного будинку колишньому чоловіку ОСОБА_1 нібито на праві спільної сумісної власності з відповідачкою ОСОБА_3 , і відповідно наявності частки останньої (боржника) у вказаному житловому будинку, при цьому судами забезпечено позовні вимоги ОСОБА_2 виключно до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики.

Однак, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 17.09.2019 року Дніпровський апеляційний суд, при розгляді цивільної справи № 175/3659/14-ц за поданням державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасував ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2018 року і відмовив в задоволенні подання державного виконавця Дніпропетровського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Зокрема, дане подання державним виконавцем було подано з метою забезпечення виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2012 року саме по справі №2-2268/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу. У вказаній постанові апеляційний суд встановив, що згідно договору від 16 вересня 2010 року про поділ майна, придбаного як спільна сумісна власність подружжя, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 , що придбані в період шлюбу і оформлені на ім`я ОСОБА_1 є його особистою приватною власністю. Також Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору про поділ майна подружжя недійсним відмовлено і дане рішення набрало законної сили.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, суд вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 158 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову вжитих по цивільній справі - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2010 року по справі № 2-3186/10 року в частині накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Скасувати заходи забезпечення позову, що вжиті ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 20 липня 2010 року по справі № 2-5997/10 в частині накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 та заборони Комунальному підприємству Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» робити будь-які зміни в електронному Реєстрі прав власників нерухомого майна щодо житлового будинку АДРЕСА_1 .

Зняти арешт з житлового будинку АДРЕСА_1 , що накладений на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2010 року по справі № 2-3186/10.

Зняти арешт з житлового будинку АДРЕСА_1 та скасувати заборону Комунальному підприємству Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» робити будь-які зміни в електронному Реєстрі прав власників нерухомого майна щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , що накладені на підстав ухвали Київського районного суду міста Одеси від 20 липня 2010 року по справі № 2-5997/10

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя О.М. Бойко