Справа № 456/697/17 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/811/2718/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровській Х.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Васьків Любові Мирославівни, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки,-

встановила:

У березні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М. про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки.

Вимоги обґрунтовувала тим, що між позивачкою ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_3 22.09.2012 укладено договір дарування житлового будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Васьків Л.М., реєстраційний номер № 1456, та договір дарування земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Васьків Л.М., реєстраційний номер 1459. Вважає, що зазначені договори необхідно визнати недійсними, оскільки такі укладені під впливом помилки.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 червня 2019 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 строк позовної давності.

Визнано недійсним Договір дарування житлового будинку від 22 вересня 2012р. укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №1456 та договір Дарування земельної ділянки від 22 вересня 2012 р. укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Васьків Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1459.

Знято арешт з будинку АДРЕСА_1 та з земельної ділянки площею 1275 кв.м. кадастровий №:03:007:0071, яка розташована в АДРЕСА_1 та передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель накладений згідно ухвали Стрийського міськрайонного суду від 09 березня 2017р.

Виконання ухвали в частині зняття арешту з будинку та земельної ділянки покладено на відділ ДВС Стрийського міськрайонного управління юстиції.

Застосовано двосторонню реституцію зобов?язано сторін повернути все, що одержано на виконання спірних правочинів, у випадку неможливості повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Рішення суду оскаржили відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_2 , вважають рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі, покликаючись на норми ЦК України, які регулюють спірні правовідносини та роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначає, що укладення договорів дарування позивачкою у похилому віці, у зв`язку з чим остання помилялася щодо природи правочину та вважала, що укладає договір довічного утримання, не є підставою для їх скасування, оскільки ОСОБА_4 будучи уже в похилому віці уклала спадковий договір з ОСОБА_5 , однак у зв`язку з невиконанням такого зверталася до суду з вимогою про розірвання такого договору, її позов був задоволений.

Звертає увагу на те, що позивачка склала на відповідачку заповіт у Лисовицькій сільській раді 09.02.2012, а в подальшому уклала договір дарування, що свідчить про те, що незважаючи на свій похилий вік, ОСОБА_4 добре розрізняла, що таке спадковий договір і які умови у такому необхідно прописати, що таке заповіт, договір дарування чи довічного утримання.

Крім цього, позивачка ОСОБА_4 з метою розірвання договору дарування зверталася в поліцію із заявою про вчинення відносно неї шахрайських дій, однак Стрийським ВП ГУНП винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Не погоджується з висновком суду про те, що відповідачці фактично будинок не переданий, оскільки 21.08.2013 були виконані технічні умови на замовлення ОСОБА_3 на приєднання до централізованих систем водопостачання та водовідведення індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 . Для проведення капітального ремонту ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у КС «Вигода». Будинок приведений до ідеальних умов проживання, відповідні роботи проводилися з метою подальшого проживання у ньому.

Кожного року відповідачка орала та садила город на земельній ділянці, косила траву на подвір`ї.

Заперечує висновок суду про те, що позивачка втратила зір на праве око, оскільки таке не підтверджується жодним медичним документом.

При цьому, позивачка не заперечувала, що дійсно була у нотаріуса та в його присутності підписувала договори дарування.

Стверджує, що укладаючи оспорювані договори сторони мали повну уяву про предмет договору та досягли згоди щодо всіх істотних умов, при цьому перед підписанням договорів сторонам було роз`яснено про умови договору довічного утримання, спадкового договору, заповіту та зазначено про те, що договір дарування належить до безоплатних договорів.

Звертає увагу на показання свідків щодо спірних правовідносин, зокрема на покази ОСОБА_4 , яка зазначила, що позовну заяву не читала та не підписувала, раніше, поки у будинку покращували умови проживання, її все влаштовувало, а тепер вона не хоче, щоб будинок належав ОСОБА_3 .

Щодо позовної давності зазначає, що сама позивачка визнає про те, що була присутня у нотаріальній конторі, підписувала договір, відтак могла у будь який час, починаючи з 22.09.2012, ознайомитися із змістом оскаржуваного договору.

Просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 15 грудня 2020 року представник відповідачки ОСОБА_2 подала заяву, підписану відповідачкою ОСОБА_3 , про відмову від апеляційної скарги. У заяві покликаючись на ст. 364 ЦПК України апелянтка зазначає, що між сторонами досягнуто домовленість щодо врегулювання спору, шляхом грошової компенсації. Просить закрити апеляційне провадження у даній справі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 , які підтримали подану відповідачкою заяву, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заяву необхідно задовольнити враховуючи таке.

За змістом частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, у ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Підписання та подання апеляційної скарги є процесуальною формою реалізації повноважень з представництва.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 червня 2019 року підписана відповідачкою ОСОБА_3 та її представником ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 175).

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви чи клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження. Визнання апеляційної скарги іншою стороною враховується судом апеляційної інстанції у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 5 ст. 364 ЦПК України у разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 364 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право не приймати відмову від скарги або її відкликання з підстав, визначених у частині п`ятій статті 206 цього Кодексу.

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відмова від апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження суперечить інтересам апелянта ОСОБА_3 чи іншим учасникам по справі, не встановлено таких і апеляційним судом.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 висловилася на підтримку поданої її довірителькою заяви.

Крім цього, немає інших апеляційних скарг та осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, а також відсутні обставини, передбачені ч. 5 ст. 206 ЦПК України.

Зважаючи на вказані обставини та враховуючи, що статтями 13, 43 ЦПК України передбачено право учасника справи розпоряджатися своїми процесуальними права щодо предмета спору на власний розсуд, суд вважає за можливе прийняти відмову ОСОБА_3 від апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження у даній справі з підстав, передбачених п.1 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст. 260, п. 1 ч. 1 ст. 362, ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Прийняти відмову ОСОБА_3 від апеляційної скарги на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 червня 2019 року.

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Васьків Любові Мирославівни, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 16 грудня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк