Справа № 181/1059/20
Провадження № 2/181/276/20
РІШЕННЯ
"18" грудня 2020 р. смт. Межова
Межівський районний суд Дніпропетровської області
у складі: головуючого - судді Літвінової Л.Ф.,
за участі секретаря судового засідання Чупікової В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Межова, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом в якому вказано, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 13.03.2014 року.
6786.05 грн. заборгованість за тілом кредиту,
в т.ч.: 0.00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту;
6786.05 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;
0.00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;
0.00 грн. заборгованість за простроченими відсотками;
1459.06 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;
1935.20 грн. нарахована пеня;
0.00 грн. нараховано комісії.
Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року було відкрито провадження, постановлено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача - Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Одночасно з позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи в його відсутність. На задоволенні позову наполягав.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги визнав частково в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6786.05 грн..
З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов до таких висновків.
Матеріалами справи встановлено, що 13.03.2014 року ОСОБА_1 виявив намір на отримання кредиту у ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «Приватбанк», на що вказує Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.12).
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.
На підставі вказаної заяви АТ КБ "Приватбанк" зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Згідно з умовами укладеного кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит, розмір якого у подальшому збільшився до 5000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с.15).
6786.05 грн. заборгованість за тілом кредиту,
в т.ч.: 0.00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту;
6786.05 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;
0.00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;
0.00 грн. заборгованість за простроченими відсотками;
1459.06 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;
1935.20 грн. нарахована пеня;
0.00 грн. нараховано комісії (а.с.9).
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦПК України).
За змістом статті 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).
Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» надав копію Анкети-заяви від 13.03.2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка згідно посилань позивача, підписана відповідачем, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, а також розрахунок заборгованості та виписку за договором.
Жодних заперечень відносно того, що відповідач не підписував вищевказану Анкету-Заяву про отримання кредиту, а відповідно, і не отримував в АТ КБ "Приватбанк" кредитну картку, не користувався нею, отримуючи від банку кредитні кошти, суду надано не було, тобто, приходжу до висновку, що останній отримав від АТ КБ «Приватбанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Зокрема, з наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки за договором, також, вбачається, що ОСОБА_1 отримував кредитні кошти від позивача, частково проводив повернення зазначених коштів, що також вказує на наявність кредитних правовідносин між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 ..
Проте, з Анкети-заяви не вбачається, яку саме кредитну картку отримав ОСОБА_1 , хоча до матеріалів справи додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».
Згідно розрахунку за договором № б/н від 13.03.2014 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , заборгованість по тілу кредиту, який отримав відповідач, складає 6786.05 грн.
Оскільки, з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення заборгованості за кредитним договором та не надав суду доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, тому суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Проте, судом встановлено, що вищевказана Анкета-заява, на яку посилається позивач, є стандартним бланком, який не містить відомостей про розмір відсотків, комісії, пені і штрафів, порядку користування кредитними коштами.
На підтвердження вказаних відомостей позивач, також, посилається на "Умови та правила надання банківських послуг в «Приватбанку".
Крім того, АТ КБ "Приватбанк" не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-заяву позичальника, та відповідно, чи брав він на себе зобов`язання зі сплати саме того, який зазначено в Умовах, розміру відсотків, комісії, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.
А тому, відповідно, вказані Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 13.03.2014 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
З матеріалів справи вбачається, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача, як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.
Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вирішуючи даний спір, суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, у яких зазначено, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки, Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує, як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру відсотків, комісії, пені і штрафів, порядку користування кредитними коштами.
За таких обставин, в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками та нарахованої пені - слід відмовити.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому, суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Отже, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню сума непогашеного тіла кредиту в розмірі 6786.05 грн.
Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102.00 гривні (а.с.1).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 141, 263-265, 273, 279 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.03.2014 року, станом на 05.10.2020 року, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6786 (шість тисяч сімсот вісімдесят шість) гривень 05 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1401 (одна тисяча чотириста одна) гривня 16 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду через Межівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 18 грудня 2020 року.

Суддя: Л. Ф. Літвінова