КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7468/2020 Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Заришняк Г.М., Рубан С.М.

Розглянули у порядку письмового провадження в приміщені Київського апеляційного суду

Цивільну справу за апеляційними скаргами

представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЮНІВЕС"

представника Андрусенко Марини Глібівни

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЮНІВЕС" про стягнення страхового відшкодування

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року позов позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" про стягнення страхового відшкодування - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 62510 гривень 57 копійок, витрати на евакуацію транспортного засобу в розмірі 800 гривень, витрати на стоянку в сумі 9040 гривень, витрати на проведення дослідження з визначення вартості матеріального збитку в сумі 2000 гривень, пеню у розмірі 6790 гривень 74 копійки, судовий збір в розмірі 957 гривень 55 копійок, витрати на правничу допомогу в розмірі 4380 гривень 90 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЮНІВЕС" просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ "СК "ЮНІВЕС" про стягнення страхового відшкодування, пені, витрат на евакуацію, витрат на стоянку, витрат на проведення дослідження з визначення вартості матеріального збитку, витрат на правничу допомогу та судового збору відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не надав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить частково скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Київ від 18 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення із ПрАТ "СК "ЮНІВЕС" на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.; у частині часткового задоволення вимог про стягнення з ПрАТ "СК "ЮНІВЕС" на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 4380,90 грн., посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не надав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

09 липня 2020 року до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та представника ПрАТ "СК "ЮНІВЕС" не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 09 січня 2017 року о 13 год. 00 хв. в с. Осещина по вул. Українська, 53 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Ауді" д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки "Фольцваген" д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який є власником зазначеного транспортного засобу.

Відповідно до постанови Вишгородського районного суду Київської області від 07 лютого 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "Ауді" д.н. НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень. Власником зазначеного автомобіля є ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 .

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Фольцваген" д.н. НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ "Страхова компанія " ЮНІВЕС" на підставі Полісу № АК/2477373 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

23 лютого 2017 року позивач звернулася до ПрАТ "СК "ЮНІВЕС" із заявою про виплату страхового відшкодування.

Судом встановлено, що 10 січня 2017 року, ОСОБА_2 було подано повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, а 23 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ "СК "Юнівес" із заявою про виплату страхового відшкодування.

ПрАТ "СК "ЮНІВЕС" визнала дану подію страховим випадком та повідомила, що страхова виплата буде здійснена в розмірі 16 599, 57 грн.

Відповідно до Звіту № 114 від 23 травня 2017 року, який складений ФОП ОСОБА_4 про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля «Ауді» д.н. НОМЕР_1 , за результатами проведеної оцінки 20 січня 2017 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 191785,30 гривень, а вартість транспортного засобу до настання дорожньо-транспортної пригоди становить 149931, 96 гривень.

Відповідно до Звіту № 115 від 23 травня 2017 року за результатами проведеної ФОП ОСОБА_4 оцінки 20 січня 2017 року вартість утилізації автомобіля становить 133332,39 гривень.

Не погодившись із сумою страхового відшкодування, позивач 23 травня 2017 року звернулась до ПрАТ "СК "ЮНІВЕС" із заявами про надання звітів на підставі яких була визначена сума страхового відшкодування. Однак, дане звернення позивача залишилось без відповіді.

Також, не погодившись із сумою страхового відшкодування, 23 серпня 2017 року позивач звернулась до суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_5 з метою проведення оцінки з визначення вартості матеріального збитку, завданого їй як власнику пошкодженого транспортного засобу "Ауді".

22 вересня 2017 року позивач звернулась до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» з заявою про перегляд суми страхової виплати та здійснення доплати страхового відшкодування в розмірі 62510, 57 гривень , що становить різницю між розміром відновлювального ремонту відповідно до Звіту № 1583 від 30.08.2017 р. та виплаченим страховим відшкодуванням, а також витрат на проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 2000 гривень, витрат на евакуацію автомобіля до якого стоянки в розмірі 800 гривень, та витрат на стоянку автомобіля в сумі 9040 гривень, які підтверджені відповідними платіжними документами, та підлягають відшкодуванню Страховиком згідно з ст.29 Закону.

Однак у задоволенні заяви відповідачем було відмовлено.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із обґрунтованості вимог позивача про стягнення із відповідача страхового відшкодування в розмірі 62 510, 57 грн., витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 000 грн., яких позивач зазнала в зв`язку з необхідністю відновлення свого порушеного права, витрат на евакуацію автомобіля до місця стоянки в розмірі 800 грн., та витрат на стоянку автомобіля в сумі 9040 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив із того, що суду не було надано жодного доказу на підтвердження факту заподіяння моральних страждань, а також на підтвердження розміру шкоди, яку позивач просить відшкодувати.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В силу ст.6 зазначеного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», суб`єктами оціночної діяльності є, зокрема, суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Положеннями ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення розміру збитків або розміру відшкодування.

Оцінювачі зобов`язані не рідше одного разу в два роки підвищувати кваліфікацію за програмою підвищення кваліфікації. Невиконання цієї вимоги є підставою для зупинення дії кваліфікаційного свідоцтва оцінювача (ст.14 Закону).

Відповідно до ст.15 Закону підвищення кваліфікації відбувається за напрямами,зазначеними у кваліфікаційному свідоцтві оцінювача, за результатами якої видається посвідчення про підвищення кваліфікації, яке є невід`ємною частиною кваліфікаційного свідоцтва.

Згідно з ст.16 Закону, проведення оцінки майна фізичною особою, яка не отримала кваліфікаційного свідоцтва, яку позбавлено кваліфікаційного свідоцтва або дія кваліфікаційного свідоцтва якої зупинена, забороняється. Оцінка майна, яка була підписана зазначеною фізичною особою, вважається недійсною.

З наявного в матеріалах справи звіту № 114 від 23 травня 2017 року та звіту № 115 від 23 травня 2017 року вбачається, що оцінка пошкодженого автомобіля відбулась 20 січня 2017 року. В зазначених звітах ФОП ОСОБА_4 , який здійснював оцінку пошкодженого автомобіля, посилається на кваліфікаційне посвідчення від 19 квітня 2014 року №5357, яке було дійсне до 19 квітня 2016 року та кваліфікаційне посвідчення від 17 березня 2017 року №233, які було долучено до звіту.

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що на момент оцінки пошкодженого автомобіля, а саме, 20 січня 2017 року ФОП ОСОБА_4 не мав чинного кваліфікаційного свідоцтва оцінювача.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідності до ст. 16 Закону України " Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіти № 114 від 23 травня 2017 року та № 115 від 23 травня 2017 року, які були підписані ФОП ОСОБА_4 вважаються недійсними.

Відповідно до п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, вартість матеріального збитку визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення (втрата товарної вартості).

Із звіту №114 від 23 травня 2017 року вбачається, що ФОП ОСОБА_4 при визначенні вартості матеріального збитку, хоч і посилався на відповідну формулу, зазначену в Методиці, однак, при розрахунках не був врахований коефіцієнт фізичного зносу, зазначене призвело до неправильного визначення розміру відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Вказані вище обставини також були підтверджені оцінювачем ОСОБА_5 , до якого звернулась позивачка з метою проведення оцінки з визначення вартості матеріального збитку, завданого їй як власнику пошкодженого транспортного засобу "Ауді", оскільки не погодилась з сумою страхового відшкодування, яка була запропонована їй ПрАТ "СК "ЮНІВЕС".

Крім того, на замовлення СК "ЮНІВЕС" було складено рецензію Звіту № 115 від 23.05.2017 р. про оцінку вартості утилізації автомобіля "Ауді" д.н. НОМЕР_1 , відповідно до якої зазначений Звіт має значні недоліки, є таким, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, що вплинули на достовірність оцінки, але може бути виправлений після виправлення зазначених недоліків.

Відповідно до Звіту № 1583 від 30.08.2017 р., який складений оцінювачем ОСОБА_5 відповідно до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, уповноваженою особою, яка має відповідне Свідоцтво, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу «Ауді» д.н. НОМЕР_1 , складає 138334,70 гривень, а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 79110,14 гривень, а отже транспортний засіб не може вважатися фізично знищеним або ремонт такого транспортного засобу не може вважатись економічно необґрунтованим.

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції стосовно того, що звіти № 114 від 23 травня 2017 року та № 115 від 23 травня 2017 року не можуть бути прийняті судом у зв`язку із їх недопустимістю, оскільки, зазначені вище недоліки, які містяться у вказаних звітах виправлені не були.

Встановлено, що відповідачем не було наданого іншого звіту, який б спростував розрахунки та розміру збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу.

Також відповідачем суду не було надано контррозрахунку пені за період з 25 травня 2017 по 25 жовтня 2017 року.

Отже, враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 62510 гривень 57 копійок, витрат на евакуацію транспортного засобу в розмірі 800 гривень, витрат на стоянку в сумі 9040 гривень, витрат на проведення дослідження з визначення вартості матеріального збитку в сумі 2000 гривень, пені у розмірі 6790 гривень 74 копійки.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно відмови у задоволені позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне.

Положеннями ч.1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Виходячи із змісту наведених норм, за загальним правилом моральна шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, елементами якого є: наявність шкоди, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

При вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не надано жодного підтвердження факту заподіяння моральних страждань, а також доказів на підтвердження розміру шкоди, яку позивач просить відшкодувати. А відтак, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000 грн. не підлягають задоволенню.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 4 380, 90 грн. та судового збору в розмірі 957, 00 грн. з огляду на наступне.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору, пропорційно до задоволених вимог.

Вимоги позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 №4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, необхідно з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений законом №4191-VI.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Судом встановлено, що звертаючись до суду позивач просила відшкодувати витрати на правничу допомогу в розмірі 32199 грн., які пов`язані з підготовкою та поданням позовної заяви до суду, отриманням відомостей з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно, підготовкою та поданням заяви про забезпечення позову, підготовкою та поданням до суду заяви про виклик свідків, підготовкою та поданням до суду клопотання про приєднання доказів, участю у судових засіданнях, поданням ухвали про забезпечення позову до ДВС, підготовкою попереднього переліку витрат, підготовкою та направленням відповіді на відзив, підготовкою промови у судових дебатах.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження надання таких послуг, позивачем надано Договір № 12-04/201 про надання правничої допомоги, додаткова угода від 12.04.2019 р., акт виконаних робіт, квитанції про оплату послуг.

Однак, судом встановлено, що акт виконаних робіт не містить відомостей про витрачений час на надання таких послуг, що позбавляє суд можливості встановити обґрунтованість та співмірність вартості таких послуг, зазначених в акті.

Крім того, зазначені витрати, які позивач просить відшкодувати, на думку суду не є співмірними з ціною позову та складністю даної справи.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача до суду першої інстанції було подане клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу в зв`язку з їх необґрунтованістю.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відшкодуванню підлягає витрачений адвокатом Сингаївським С.С. час на участь в судових засіданнях, виходячи з вартості таких послуг, встановленої Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», тобто 40% мінімальної заробітної плати на відповідний рік, за годину роботи.

Відповідно до відомостей з журналів судових засідань за 2018 рік адвокат приймав участь в судових засіданнях загальною тривалістю 3 год. 17 хв., а за 2019 р. 1 год. 12 хв.

Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на відповідний рік сума, яка підлягає відшкодуванню за надані послуги в зв`язку з участю в судових засіданнях становить 4922,36 гривень.

Оскільки позовні вимоги були задоволені частково і становлять 89% від заявленого розміру позовних вимог, відповідно витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених вимог, що становить 4380,90 гривень.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини справи та надана належна оцінка доказам.

Доводи апеляційних скарг не є слушними.

А тому, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЮНІВЕС", апеляційної скарги представника ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судом повно з`ясовано обставини справи.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ЮНІВЕС" - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: