Справа № 199/3172/20
(2/199/1505/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

09.12.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Гасанової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому на підставі договору купівлі - продажу від 04 липня 2000 року належить будівля гуртожитку АДРЕСА_1 . До набуття позивачем права власності будівля гуртожитку використовувалась попереднім власником ВАТ Металургмаш, як гуртожиток для тимчасового проживання одиноких осіб, які перебували з підприємством у трудових відносинах.

Так, з дати укладання договору купівлі - продажу гуртожитку, у кімнаті площею 19 кв.м, зазначених у технічному паспорті на будівлю гуртожитку під №5 на 2 поверсі мешкають та зареєстровані відповідачі.

По цей час правовідносини, що склалися між позивачем - власником гуртожитку і відповідачами - мешканцями гуртожитку з вини відповідачів не оформлені письмовим договором найму приміщення. Позивачем розроблений та затверджений типовий договір найму приміщень, визначена плата за проживання, порядок її оплати та порядок оплати комунальних послуг та запропоновано мешканцям гуртожитку укласти договір найму.

Позивач зазначає, що відповідачі систематично ухиляються від укладання договору найму займаних приміщень. Водночас, вони постійно користуються жилими приміщеннями, приміщеннями загального користування та комунальними послугами.

За спожиті комунальні послуги і користування приміщеннями відповідачі сплачують кошти не в повному обсязі, визначаючи розмір оплати на власний розсуд. Відповідачі неналежним чином виконують свій обов`язок по оплаті спожитих послуг та оплаті за користування приміщенням (кімнатою №5 за технічним паспортом), у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01 травня 2020 року по 30 червня 2020 року у розмірі 5400,00 гривень.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку за період з 01 травня 2020 року по 30 червня 2020 року у розмірі 5400,00 гривень, а також витрати по сплаті судового збору.

Представник відповідачів Напара М.В. надала до суду відзив у якому зазначила, що проти позову заперечує у повному обсязі, оскільки запропоновані позивачем до підписання договори не містять положень, що регулюють відношення між власником гуртожитку та постійними мешканцями гуртожитку, перелік витрат, послуг, що надаються власником гуртожитку у зв`язку з проживанням та містять обмеження права на житло, а тому не можуть бути укладені. Крім того, вважає, що плата є завищеною.

Окрім цього зазначила, що позивач ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми припинила проживати у гуртожитку, про що попередила представника позивача.

Представник позивача ОСОБА_5 надав до суду письмові пояснення, у яких позов підтримав у повному обсязі та зазначив, що станом на 13.08.2020 року відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , ключі від кімнати не здали, продовжують користуватися кімнатою АДРЕСА_3 .

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить гуртожиток № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі - продажу від 04 липня 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Дніпропетровської нотаріальної контори, зареєстрованого Дніпропетровським БТІ в реєстровій книзі № 630 під номером 2235-448.

Відповідачі по справі користувалися кімнатою № НОМЕР_2 на другому поверсі у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . Вказані обставини визнаються сторонами, тому не підлягають доказуванню.

Позивач просить стягнути заборгованість з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку за період з 01 травня 2020 року по 30 червня 2020 року, у вказаний період відповідачі мали право користування вказаною кімнатою та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ УМВС України у Дніпропетровській області (а.с.104-106).

Відповідачами не надано жодних належних та допустимих доказів того, що вони у вказаний період припинили користування кімнатою у гуртожитку, повернули ключі від кімнати власнику та зареєстрували своє місце мешкання за іншою адресою. Таким чином, оскільки вони станом на 30.06.2020 року мали місце реєстрації за даною адресою та власнику гуртожитку ключі від кімнати передали після 30.06.2020 року, тому вони мали право та можливість користування вказаною кімнатою.

Починаючи з часу набуття права власності до теперішнього часу позивач намагається укласти договір найму, однак відповідачі ухиляються від укладення договору, посилаючись на ст.170 Житлового Кодексу України, зазначаючи, що при переході права власності на жилий будинок (частину будинку, квартиру), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи, договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1-2 ст. 321 ЦК України).

За змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.7 ст.319 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення його порушеного права власності від будь-яких осіб, будь-яким передбаченим законом способом. Визначальним для захисту такого права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Як роз`яснено в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відтак, вказане в сукупності з положеннями ст.ст. 317, 319 ЦК України дає підстави для висновку, що таке порушення права пов`язується із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право користування та розпорядження належним йому майном повністю або частково, що є безпосереднім наслідком конкретних дій третіх осіб. При цьому, достатньо, щоб такі дії хоч і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними.

Згідно п.1 розділу 4 Положення про гуртожиток, затвердженого власником гуртожитку АДРЕСА_1 31 грудня 2019 року, позивачем по справі, плата за проживання складає 2500,00 гривень за місяць за кімнату. З 12 лютого 2020 року плата за проживання у гуртожитку складає 2700,00 гривень за місяць за кімнату. Комунальні платежі сплачуються окремо і не входять в плату за проживання.

Відповідно до п.2 розділу 3 вказаного Положення плата за проживання сплачується до 10 числа кожного поточного місяця в готівковій або безготівковій формі за наступний місяць та комунальні платежі до 5 числа поточного місяця за попередній.

Відповідно до п.3 розділу 4 зазначених положень, комунальні послуги світло (електрична енергія), теплова енергія, вода (холодна та гаряча), каналізація, вивіз сміття та ін., які мешканець сплачує послуги по окремо виставленим рахункам на підставі показників приладів та рахунків, виставлених комунальними підприємствами.

За період з 01 травня 2020 року по 30 червня 2020 року відповідачі мають борг у розмірі 5400,00 гривень.

Відповідно до Примірного Положення про користування гуртожитками, затвердженого Постановою КМУ від 20 червня 2018 р. №498, користування жилими приміщеннями в гуртожитках, що перебувають у власності, у процесі реалізації прав та виконання обов`язків їх власників здійснюється відповідно до положень Цивільного кодексу України, Законів України Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків, Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку та інших актів законодавства.

Відповідно до п.11 цього Положення Наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані: своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.15 цього Положення, Особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору.

Таким чином, правовідносини, які виникають між мешканцем гуртожитку і його власником (володільцем), є договірними і відносяться до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (комунальних послуг).

Оскільки гуртожиток, у якому в період з 01.05.2020 року по 31.06.2020 року буди зареєстровані та проживати відповідачі, не є об`єктом державної або комунальної власності, тому до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню положення статей 627, 638, 810, 812 ЦК України, положення Житлового кодексу Української РСР, а з 26.06.2018 року норми Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою КМУ від 20.06.2018 р. № 498, яке поширює свою дію, згідно з ч.1, на всі гуртожитки незалежно від форми власності та визначає порядок користування гуртожитками: жилою площею, жилими та іншими приміщеннями в них.

Відповідно до ст.815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Оскільки плата за проживання у гуртожитку, який не відноситься до державної або комунальної власності, на відміну від плати за житлово-комунальні послуги, відноситься до вільних цін, згідно з положеннями Закону України «Про ціни та ціноутворення», таким чином суб`єкт господарювання є самостійним у визначенні розміру та розрахунку (порядку розрахунку) плати за проживання у такому гуртожитку.

За наявними у справі письмовими документами, встановлено, що Договір найму житлової площі у гуртожитку не був підписаний відповідачами.

Хоча чинним цивільним законодавством України і передбачено, що договір найму житла повинен бути укладений у письмовій формі, однак, в силу положень ст.218 ЦК України, відсутність письмового договору не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нормами ст.ст. 525, 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статей 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

При цьому, згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) заборгованість з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку за період з 01 травня 2020 року по 30 червня 2020 року у розмірі 5400 (п`ять тисяч чотириста) гривень.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в рівних частках судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 840,80, а саме 280,26 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 263-265,274-279 ЦПК України, ст.319, 386, 391, 509, 525, 526, 610, 611, 625 627, 638, 810, 812, 815 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку, - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) заборгованість з оплати за користування приміщеннями у гуртожитку за період з 01 травня 2020 року по 30 червня 2020 року у розмірі 5400 (п`ять тисяч чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 280,26 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 280,26 грн.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 280,26 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 18.12.2020 року.

Суддя