Провадження № 22-ц/824/2892/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 березня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, про зобов`язання звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, демонтування самовільно встановленого паркану, скасування рішень сільської ради,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року позивачка звернуласядо суду із вказаним позовом,який надалі доповнила і мотивувала тим, що вона має у спільній сумісній власності із своєю сестрою ОСОБА_6 житловий будинок по АДРЕСА_1 , який вони отримали у спадщину від їхньої матері ОСОБА_7 .

Вказувала, що згідно з інвентаризаційною справою на вказаний будинок для його будівництва і обслуговування надавалась у користування земельна ділянка площею 0,1268 га. Однак, починаючи з 2015 року відповідач самовільно зайняв частину її земельної ділянки та встановив паркан, внаслідок чого унеможливив її доступ до належної їй частини земельної ділянки та господарської будівлі, яка розташована на цій ділянці. Своїми діями відповідач грубо порушив її конституційне право власності на володіння, розпорядження та користування належною їй земельною ділянкою. Будь-які спроби вирішити спірне питання з відповідачем закінчувались конфліктними ситуаціями.

15 березня 2017 року вона уклала цивільно-правовий договір із ФОП ОСОБА_8 , яка є інженером-землевпорядником, з метою встановити в натурі межі її земельної ділянки, що надавалась для будівництва і обслуговування вищевказаного будинку. Відповідно до акту експерта було встановлено, що площа земельної ділянки, якою вона фактично користується, становить 0,0859 га. Площа частини самовільно зайнятої земельної ділянки відповідачем становить 0,0409 га. На самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,0409 га знаходиться господарська будівля, яка відповідно до інвентаризаційної справи на будинок, належить їй. Вона та інші співвласники будинку по АДРЕСА_1 жодних цивільно-правових договорів з відповідачем, котрі б давали

- 2 -

йому право користування вищевказаною земельною ділянкою площею 0,0409 га, не укладали.

31 березня 2017 року вона звернулась із письмовою заявою до Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру в Київській області, з метою змусити відповідача звільнити самовільно захоплену земельну ділянку. Майже через три місяці працівники даної служби нарешті спромоглися надати їй відповідь, у якій зазначали, що при співставленні отриманого фрагменту генерального плану с.Горенка Києво-Святошинського району Київської області та плану її садибної ділянки, яка є складовою частиною інвентаризаційної справи БТІ, встановлено розбіжність місцезнаходження межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Враховуючи викладене, останні рекомендували звернутися до суду з приводу вирішення спірного питання. Також вона зверталась до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та отримала відповідь від 25 травня 2016 року, у якій зазначалось, що відповідач не є власником земельної ділянки по АДРЕСА_3 , а тому його дії є порушенням ст.103 Земельного кодексу України. Після цього даною сільською радою було направлено лист ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні сараєм, але останній станом на 03 липня 2017 року дані перешкоди не усунув.

Вважає, що відповідач самовільно зайняв частину належної їй земельної ділянки площею 0,0409 га по АДРЕСА_1 , самовільно побудував на ній паркан, внаслідок чого унеможливив їй доступ до частини її земельної ділянки та господарських споруд, які на ній розташовані. З відповіді адвокату Крижанівському С.В. від 01 березня 2018 року від ГУ Держгеокадастру у Київській області їй стало відомо, що її земля знаходиться у власності відповідачів: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за кадастровим номером :01:008:5018 та відповідачів: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за кадастровим номерои :01:008:5019. А із відзиву на її позов стало відомо, що Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області своїми рішеннями від 30 серпня 2017 року затвердила проекти землеустрою та передала у спільну власність її землю, якою вона користувалась та намагалась її приватизувати.

З огляду на викладене просила зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0409 га, яка розташована АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 демонтувати самовільно встановлений паркан на земельній ділянці площею 0,0409 га по АДРЕСА_1 , скасувати рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 серпня 2017 року про затвердження проекту землеустрою за кадастровим номером :01:008:5018 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , скасувати рішення Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 серпня 2017 року про затвердження проекту землеустрою за кадастровим номером :01:008:5019 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задоволити її вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована тим, що спірною земельною ділянкою по

-

АДРЕСА_4 користувалася ще мати позивачки, а після її смерті і сама позивачка згідно затвердженого генерального плану споруд та земельних ділянок, а тому у неї виникають сумніви в тому, що генеральний план не був спаплюжений посадовими особами Горенської сільської ради. Вона просила суд першої інстанції зобов`язати Горенську сільську раду надати до суду для огляду копію генерального плану с.Горенка затвердженого до 1991 року та за усі часи незалежності України зі змінами та правками та зобов`язати відповідачів надати правоустановлюючі документи на приватизовані ними земельні ділянки та оригінали рішень ради, яке судом безпідставно не було задоволено, що унеможливило подання нею доказів. Вважає, що необхідно витребувати у Горенської сільської ради копію генерального плану с.Горенка для огляду. Окрім того, судом не дано належної оцінки тому факту, що рішенням Горенської сільської ради від 10 вересня 2014 року саме позивачці першій рада надала дозвіл на приватизацію цієї ділянки, проте після захоплення її відповідачами надала дозвіл їм.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник адвокат Крижанівський С.В. подану апеляційну скаргу та викладені в нй доводи підтримали, просили задоволити та скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області як незаконне.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ___, в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Відповідач Горенська сільська рада направила до суду листа про розгляд справи у відсутність її представника.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обгрунтовував свої висновки його недоведеністю. При цьому суд виходив із того, що позивачка ОСОБА_1 не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт набуття нею права користування або права власності на земельну ділянку розміром 0,1268 га, що у свою чергу свідчить про вдісутність порушення її прав оскаржуваними рішеннями сільської ради.

Також суд керувався тим, що позивачка ОСОБА_1 не надала суду доказів, того, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні сараєм, та що самовільно встановили паркан на земельній ділянці площею 0,0409 га по АДРЕСА_1 , який підлягає демонтажу.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України (в редакції чинній на час передачі земельної ділянки у власність відповідачів) безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва та

- 4 -

обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), подає клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Відповідний орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч.7 ст.118 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч.8 ст.118 ЗК України).

Відповідний орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність(ч.9 ст.118 ЗК України).

Згідно ч.1 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Згідно ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування (ч.3).

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_5 належить на праві спільної сумісної власності позивачці ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 березня 2000 року, виданого органом приватизації Петрівської житлово-експлуатаційної дільниці. Загальна площа квартири становить 69,1 кв.м.

Право власності на дану квартиру виникло у позивачки та членів її сім`ї в порядку приватизації державного житла згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Також судом встановлено, що рішення як про закріплення за вказаним будинком чи його частиною земельної ділянки розміром 0,1268 га, так і рішення про надання у користування чи надання у власність позивачці такої земельної ділянки уповноваженим органом не приймалося.

Рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 10 вересня 2014 року 37-ої сесії 6-го скликання «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 », вирішено надати ОСОБА_1 дозвіл на проведення матеріалів інвентаризації земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських приміщень (забудовані землі) Горенської сільської ради.

Окрім того, судом встановлено, що рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 08 жовтня 2010 року передано ОСОБА_12 земельну ділянку безоплатно у приватну власність для будівництва і обслуговування

- 5 -

житлового будинку і господарських будівель площею 0,0985 гав АДРЕСА_6 (забудовані землі).

Рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 07 липня 2016 року надано відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність орієнтовною площею 0,0658 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_6 , за рахунок земель Горенської сільської ради (землі житлової та громадської забудови).

Рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 серпня 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0658 га, яка розташована в АДРЕСА_6 (кадастровий номер :01:008:5018), та передано у спільну сумісну власність ОСОБА_3 і ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Рішенням Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 серпня 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0309 га, яка розташована в АДРЕСА_6 , (кадастровий номер :01:008:5019) та передати у спільну сумісну власність ОСОБА_13 і ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин з урахуванням того, що позивачка не довела наявність у неї права користування спірною земельною ділянкою розміром 0,1268 га по АДРЕСА_1 , яке виникло з підстав передбачених законом і як наслідок не довела факт порушення своїх прав з боку відповідачів при приватизації ними земель комунальної власності, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про необхідність витребування для огляду судом копії генерального плану с.Горенка затвердженого до 1991 року та за усі часи незалежності України зі змінами та правками необгрунтовані.

Як вказує позивачка за допомогою генерального плану вона має намір підтвердити факт користування нею спірною земельною ділянкою, однак даний факт не є предметом спору, оскільки відмовляючи у позові суд виходив із відсутності передбачених законом підстав набуття позивачкою права користування земельною ділянкою, яка перебуває у її використанні. При цьому самі по собі ні генеральний план с.Горенка, ні інвентаризаційна справа, не є належним доказом наявності у позивачки права користування земельною ділянкою, яким є набуття такого права у передбаченому ЗК України порядку, про що вірно зазначив суд першої інстанції у рішенні.

Поняття, зміст та призначення генерального плану населеного пункту міститься в Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно ст.17 якого генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Отже, генеральний план не є правовстановлюючим документом, який породжує у особи право власності чи право користування земельною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка користувалася спірною ділянкою тривалий час не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення її

- 6 -

вимог, оскільки тривалість користування земельною ділянкою комунальної власнсоті не породжує в даному випадку виникнення прав у позивачки на цю діляку. Факт користування цією ділянкою має бути законним, тобто право користування має виникнути з передбачених законом підстав, чого судом в даній справі не встановлено.

Відхиляючи даний довід колегія суддів звертає увагу, що в Україні діяли Земельний кодекс УРСР 1971 року, Земельний кодекс України 1990 року та на даний час діє Земельний кодекс України 2001 року. Вказані Земельні кодекси чітко встановлюють і передбачають підстави та порядок набуття особою права на земельну ділянку. Це зокрема ухвалення компетентним органом відповідного рішення про надання ділянки у користування чи передачу у власність та отримання відповідного документу, або укладення цивільно-правової угоди, спадкування тощо.

Як встановлено судом першої інстанції з чим погоджується апеляційний суд будь-які передбачені вказаними нормативними актами правовстановлюючі документи на ділянку у позивачки відсутні.

З викладених вище підстав, колегія суддів відхиляє доводи представника позивачки про виникнення у неї право користування ділянкою виходячи із загальних норм Земельного кодесу України, що земля належить народу України.

Намагання позивачки пов`язати наявність у неї права користування земельною ділянкою розміром 0,1268 га із тим, що дана ділянка виділялася її матері, а вона успадкувала це право надумані та безпідставні.

По-перше, будь-яке рішення щодо виділення матері позивачки земельної ділянки розміром 0,1268 га у користування чи у власність відсутнє, оскільки будинок по АДРЕСА_1 належав державі в особі ЖЕКу, а не матері позивачки.

По-друге, як вище вказувалося в даному випадку позивачка не успадкувала квартиру в будинку по АДРЕСА_1 після смерті матері і право користування ділянкою, як вона помилково вважає, а приватизувала квартиру № 1 з членами родини як державне житло за рішенням органу приватизації Петрівської житлово-експлуатаційної дільниці в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», якийне передбачає переходу права користування ділянкою до осіб, що приватизували державне житло. В такому випадку виділення ділянки у користування чи передача її у власність відбувається за загальним правилом у встановленому Земельним кодексом України порядку.

Також, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані доводи позивачки про те, що суд не врахував факт порушення її прав передачею відповідачам земельної ділянки, на якій розташована належна їй господарська споруда, що унеможливлює доступ до сараю і порушуєїї конституційне право власності.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції вірно послався на те, що позивачка не надала суду належних і допустимих доказів того, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні сараєм, і як наслідокне довела в судовому засіданні необхідність скасування оспорюваних рішень Горенської сільської ради.

Відхиляючи дані доводи колегія суддів враховує також те, що як вище вказувалося позивачка набула права власності шляхом приватизації квартири № 1 з членами родини у порядку, передбаченму Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Із наявного у справі свідоцтва про право власності від 22 березня 2000 року вбачається, що у власність позивачки та членів її родини передано лише квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 69,1 кв.м. Відомості про передачу у власність будь-яких інших окремих будівель, споруд або частки у цих будівлях свідоцтво не містить, що спростовує доводи позивачки.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції

- 7 -

щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України» «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, оскільки при його ухваленні, суд навів чіткі висновки щодо підстав відмови у задоовленні вимог та дав належну і достатню оцінку доводам позивачки з урахуванням змісту її позовних вимог. Такі висновки є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: