КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції Мазур Ю.Ю.
У Х В А Л А

21 грудня 2020 року м. Київ

Унікальний номер № 752/26041/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15928/2020

Суддя Київського апеляційного суду Шахова О.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Укоопспілки «Проектний інститут «Укооппроект» про стягнення коштів за невиконання рішення суду,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 грудня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху, а апелянту надано строк для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині ухвали, протягом десяти днів з дня її вручення.

Копію ухвали Київського апеляційного суду від 8 грудня 2020 року отримано ОСОБА_1 особисто 10.12.2020 (ас.58).

17 грудня 2020 року ОСОБА_1 подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги в якій він зазначає, що судом розглядається питання заробітної плати і наполягає на тому, що він є особою, звільненою від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір». Вважає, що за приписами вказаної норми, судовий збір за подачу позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин сплаті не підлягає.

Проте, вивчивши вимоги заяви про усунення недоліків, вважаю, що у звільненні від сплати судового збору має бути відмовлено, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Тобто, вимоги про стягнення коштів за невиконання рішення суду, не є вимогами, при пред`явленні яких позивач звільняється від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду .

Відповідно до постанови Верховного Суду в справі № 728/2955/18 від 10 січня 2019 року, починаючи з 01 вересня 2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Тобто, Верховний Суд прийшов до висновку, що п.1 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» чітко визначено вимоги, які випливають з норм трудового законодавства, які не підлягають оплаті судовим збором при зверненні до суду.

Оскільки скаржник не навівобставин, які б свідчили про наявність належних підстав для звільнення його від сплати судового збору, а наведені ним обставини не мають характеру

виключних, то підстави для звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відсутні.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення коштів за невиконання рішення суду під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Таким чином, позивач помилково прирівнює себе до категорії осіб, які звільнені за Законом від сплати судового збору.

Станом на 21.12.2020, особою, яка подала до суду апеляційну скаргу, зазначені в ухвалі Київського апеляційного суду від 8 грудня 2020 року недоліки не усунуті.

Вказані обставини, ураховуючи положення ст. 357 ЦПК України, дають суду підстави повернути апеляційну скаргу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вимоги про сплату судового збору не є порушенням права на справедливий судовий захист і не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 185, 356, 357 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року - визнати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Шахова О.В.