Справа № 156/234/20
Номер провадження: 2-о/156/20/20
УХВАЛА

17 березня 2020 року Іваничівський районний суд Волинської області в складі: головуючого - судді Нєвєрова І. М.

за участю: секретаря Салатюк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іваничівського районного суду цивільну справу № 156/234/20 за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо кривдника, -

встановив:

У канцелярію Іваничівського районного суду заявник подала заяву про відвід головуючого судді Нєвєрова І.М. по вказаній цивільній справі мотивуючи тим, що суддя Нєєвров І.М впродовж останніх декількох років розглядав справи по спорах, які виникали між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Зазначені обставини можуть викликати у сторін по справі сумніви в його неупередженості та об`єктивності, а тому заявляє йому відвід.

Заявник, її представник та заінтересована особа в судове засідання не з`явилися, від представника заявника ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Головуючий суддя Нєвєров І.М. дійсно розглядав спори, які виникали між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з п.5 ч.1ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу, якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 2, ч. 1 ст. 8 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності (рішення Європейського суду з прав людини в справі Білуха проти України від 09 листопада 2006 року).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід визначити суб`єктивний та об`єктивний аспект, та їх розмежовувати, при цьому суб`єктивною складовою, як видно з рішення ЄСПЛ у справі «Хаушильд проти Данії», можуть бути докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи, а суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного, що можливо при встановлені наявності певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. Об`єктивний же аспект, як видно з рішення ЄСПЛ у справі «Фей проти Австрії» полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що право особи забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди мають у демократичному суспільстві та яка повинна апріорно існувати в учасників процесу.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.06. у справі «Білуга проти України», від 28.10.98. у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

При розгляді заяви про відвід, слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви») наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Інститут відводу має важливе значення для реалізації демократичних принципів цивільного процесу, сприяє ефективному розгляду справи і забезпечує правильне вирішення спору.

Норма про відвід гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, запобігає можливості скасування рішень за мотивами незаконності складу суду, заінтересованості певних суб`єктів, що з`ясувалися під час перевірки справи вищестоящими інстанціями.

Задля того, щоб у сторін по справі не виникало будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді та з метою виключення всіх обставин, які можуть викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, вважає за необхідне задовольнитити заяву про відвід головуючого.

За таких обставин відвід слід задовольнити на підставі п. 5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, а справу передати в канцелярію суду для визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Керуючись п.5 ч.1 ст.36, ст.39, ст.40 ЦПК України,

ухвалив:

Задовольнити заяву про відвід судді Нєвєрова І.М. у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо кривдника.

Справу передати до канцелярії Іваничівського районного суду Волинської області для вирішення питання про передачу іншому судді, у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Нєвєров