ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 грудня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2596/20

Головуючий у першій інстанції Цибенко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1261/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Бивалькевич Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Чернігівської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Чернігівської області, Головного управління національної поліції в Чернігівській області, Державної казначейської служби України в якому просив стягнути з Державного бюджету України 658 грн 50 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 350000 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з грудня 2015 року по серпень 2019 року, до дня винесення виправдувального вироку, тобто протягом 43 місяців, він потерпав від незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду, оскільки йому було інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. Вказував, що його незаконно та безпідставно притягували до кримінальної відповідальності і він перебував під слідством та судом. За даний період повністю змінилися його усталений спосіб та ритм життя. У період з 2016 року по 2019 рік тривав судовий розгляд справи, вирок стосовно нього неодноразово переглядався.

Позивач зазначав, що вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2018 року ОСОБА_1 було визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за обвинувальним актом від 21 січня 2016 року за ч.1 ст.263 КК України, який ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року залишений без змін.

Весь цей час він був змушений відкласти всі свої плани та спрямувати свої сили і волю на доведення власної невинуватості та непричетності до інкримінованого кримінального правопорушення, постійно хвилюватися. Йому довелося перенести всі кримінально-карні наслідки за такими судовими рішеннями, протягом року був змушений періодично з`являтися для реєстрації до органу кримінально-виконавчої інспекції. Завдану йому моральну шкоду, враховуючи обсяг якої і глибину страждань, він оцінює у сумі 350000 гривень. Також просив відшкодувати судові витрати та виконавчі збори, які були стягнуті на виконання вироку Борзнянського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2016 року, в сумі 658 грн 50 коп.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 203089 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 658 грн 50 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неправомірних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду позивачу була завдана моральна шкода, розмір якої судом визначено з урахуванням вимог рівності, поміркованості, розумності та справедливості, положень статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, встановленого законодавством на момент відшкодування, тому ураховуючи обставини справи, характер порушень прав позивача та їх тривалість, наслідки таких порушень, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, судом було порушено норми процесуального права, а саме вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки згідно з цим Законом справа підсудна Бахмацькому районному суду Чернігівської області.

Казначейство, яке залучено до справи в якості відповідача, не може використовувати права учасника судового процесу, так як, згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних правовідносин, відтак немає жодних фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначає, що право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб вказаних органів. Позивачем будь-які процесуальні дії органів досудового розслідування та прокуратури щодо Казначейства не оскаржувалися та незаконними не визнавалися і позивачем не доведено факту наявності правових підстав, визначених статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» для відшкодування Казначейством шкоди,.

Апелянт вказує, що у постанові касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №199/6713/14 зазначено, що не допускається стягнення моральної та матеріальної шкоди з Казначейства, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів, а в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/23967/16 вказано, що процесуальний закон не встановлює необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись.

Посилається також на те, що суд першої інстанції задовольняючи позов не врахував, що пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 17774-VІІІ від 06 грудня 2016 року (набрав чинності 01 грудня 2017 року) встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу Чернігівська обласна прокуратура просить апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги і відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 14 грудня 2015 співробітниками Борзнянського відділення поліції Бахмацького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області було порушено кримінальну справу № 0000487 за ч.1 ст.263 КК України (а.с.24).

30 грудня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, відомості щодо якого внесено до ЄРДР за №0000487 від 14 грудня 2015 року (а.с.25).

Вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2016 року ОСОБА_1 було визнано винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 Кримінального кодексу України, засуджено та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, а на підставі ст.75 Кримінального кодексу України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком в один рік, зобов`язавши відповідно до ст.76 Кримінального кодексу України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання чи роботи та періодично з`являтися до вказаного органу для реєстрації; стягнуто з ОСОБА_1 535 грн 98 коп. в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судово-балістичних експертиз (а.с.39-40).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 24 листопада 2016 року вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2016 року залишено без змін (а.с.41-44).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 вересня 2017 року ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 24 листопада 2016 року скасовано, призначено новий розгляду справи у суді апеляційної інстанції (а.с.45-46).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 29 листопада 2017 року вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2016 року було скасовано та призначено новий розгляд справи в суді першої інстанції (а.с.50-52).

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2018 року ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.263 Кримінального кодексу України у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні вказаного злочину та виправдано (а.с.16-20). Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року зазначений вирок залишено без змін (а.с.12-15).

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Частиною першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди та сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.13 вказаного Закону, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства України в ухвалі, що приймається згідно з ч.1 ст.12.

Законом установлено, що визначення розміру відшкодування шкоди, якої зазнав громадянин внаслідок незаконних дій, у разі ухвалення виправдувального вироку здійснює суд, про що постановляє відповідну ухвалу.

Таким судом у справі, що розглядається, є Бахмацький районний суд Чернігівської області, який ухвалив виправдувальний вирок.

З огляду на наведені норми права та фактичні обставини справи колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про порушення судом першої інстанції правил підсудності є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Частиною 1 статті 378 ЦПК України визначено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Частина 2 цієї ж статті приписує, що справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи. Проте виходячи зі змісту ч.1 цієї статті у сукупності з приписом п.6 ч.1 ст.411 цього ж Кодексу, враховуючи, що апелянтом заявлялась вимога про передачу справу за встановленою Законом підсудністю, порушення правил підсудності є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення з направленням справи на новий розгляд до суду, якому вона підсудна.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати ухвалене у цій справі рішення суду першої інстанції з направленням її на новий розгляд до Бахмацького районного суду Чернігівської області до суду, якому вона підсудна.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 378, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 серпня 2020 року скасувати, а справу направити на новий розгляд за встановленою законом підсудністю до Бахмацького районного суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2020 року.

Головуючий: Судді: