ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5723/20 Справа № 210/279/19 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Кислиця І.В.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивачаАкціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 року, ухваленого суддею Вікторович Н.Ю. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивачАкціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 26.08.2010 року в сумі 6566,37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 відповідно до укладеного договору №б/н від 26.08.2010 року отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, тому відповідач ОСОБА_1 , який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом встановленого законом строку не відмовився від спадщини, має відповідати по зобов`язанням ОСОБА_2 .

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позивач АТ КБ «Приватбанк, не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позивачем вимоги.

При цьому, скаржник зазначає, що відповідач по справі ОСОБА_1 постійно проживав із померлим боржником ОСОБА_2 , зокрема і на час відкриття спадщини з 11.01.2015 року, доказів тому, що відповідач відмовився від прийняття спадщини матеріали справи не містять. Вказує, що в будинку АДРЕСА_1 проживав позичальник ОСОБА_2 і саме ця квартира, в якій зареєстрований відповідач, можливо є об`єктом спадкування, що підтверджено копіями паспортів померлого позичальника та відповідача. Позивач вважає, що під час судового розгляду, суд першої інстанції не з`ясував правовий статус житла де мешкав позичальник і відповідач, а саме: хто є його власником та чи увійшло житло до спадкового майна, у зв`язку із чим, вважає передчасним висновок суду про недоведеність позивачем обставин, на які він посилається в обґрунтування заявлених банком позовних вимог. Зазначає, що для правильного вирішення спору у цій справі є встановлення обставин наявності майна, а не відомостей, які містяться у спадковій справі, оскільки спадкоємці не обмежені термінами щодо оформлення спадщини.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач ОСОБА_1 просить оскаржуване судове рішення залишити без змін у зв`язку з його законністю та обґрунтованістю, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Бродька А.І., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся 26.08.2010 року до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПРИВАТБАНК , правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.54,55) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 26.08.2010 року, відповідно до якої отримав кредит в розмірі 5000,00грн. (а.с.10).

ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав , у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка за розрахунком банку станом на день смерті позичальника складається з: заборгованості за кредитом 5971,64 грн.; заборгованості по відсоткам 594,73 грн. (а.с.7-9).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть , виданим Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області , актовий запис 45 від 13.01.2015 року (а.с.37).

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України).

Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач звернувся з претензією кредитора до Третьої криворізької державної нотаріальної контори (а.с.42).

Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою надано відповідь, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася (з заявами про прийняття спадщини та/або про відмову від спадкового майна ніхто не звертався. Додатково повідомлено, що спадкова справа може бути заведена у будь-якого нотаріуса м.Кривого Рогу (а.с.43).

Про смерть позичальника банк дізнався 11.01.2016 року, а 24.01.2016 року, тобто в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з претензією кредитора, в якій просив включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ.

Відповідно до довідки позивача №30.1.0.0/2-201901109/747 від 21.05.2019 року ОСОБА_2 згідно з кредитним договором б/н від 26.08.2010 року, отримав картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 зі строк дії перевипущеної картки до останнього дня 01.2018 року (а.с.80). До суду з позовом до відповідача позивач звернувся 21.01.2019 року, тобто до спливу строку позовної давності.

12.10.2018 року позивач звернувся до відповідача ОСОБА_1 з листом-претензією щодо погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_2 на підставі ст.1281 ЦК України (а.с.44).

Згідно матеріалів справи, за паспортними даними відповідача ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_2 , адреса їх реєстрації є спільною: АДРЕСА_1 (а. с. 35,36).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачеві у задоволенні його позовних вимог, виходив з того, що позивач жодними доказами не довів: факт наявності спадкового майна, прийняття спадщини після смерті позичальника саме відповідачем ОСОБА_1 та можливість погашення зобов`язання спадкодавця перед кредитором за рахунок такого майна, окрім того, банком не зазначено про наявність перешкод для виявлення такого майна.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Судом встановлено, що, згідно з копіями паспортів на час смерті спадкодавця відповідач був зареєстрований разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 35,36).

Згідно ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

При цьому, за змістом цієї статті ЦК України не зобов`язує учасників спадкових правовідносин з`ясовувати наявність усіх боргів, які мав спадкоємець за життя, та всіх кредиторів, які мають право вимоги за такими боргами. Єдиним обов`язком правонаступника є повідомлення кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1281 ЦКУ), і лише якщо правонаступник знає про наявність таких кредиторів і має їхні координати.

Посилання в ст.1281 ЦК України про необізнаність пред`явлення кредиторами претензій до спадкоємців не означає, що кредитори зобов`язані повідомляти спадкоємців про наявність вимог спадщини безпосередньо. Таке повідомлення може бути зроблено через нотаріальну контору, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій (п.189).

При вирішенні спору про стягнення із спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Суд апеляційної інстанції для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи надіслав на адресу Третьої криворізької державної нотаріальної контори запит щодо визначення розміру спадкового майна померлого ОСОБА_2 та кола його спадкоємців.

З відповіді завідувача Третьої криворізької державної нотаріальної контори від 31 жовтня 2020 року за №1916/01-16 на запит суду апеляційної інстанції вбачається, що після смерті боржника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа в Третій криворізькій державній нотаріальній конторі не відкривалась, спадкоємці померлого із заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадкових прав не зверталися.

Окрім того, завідувачем нотаріальної контори було надано суду витяг (Інформаційної довідки) із спадкового реєстру, з якого вбачається, що у Спадковому реєстрі відсутня інформація щодо померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (а.с.155-156).

Також, під час апеляційного перегляду справи, представником позивача долучена інформація щодо відсутності в реєстрі речових прав на нерухоме майно, майна у померлого боржника ОСОБА_2 (а.с.152-154).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Банку до відповідача ОСОБА_1 , який є рідним братом померлого боржника, оскільки позивачем не надано доказів наявності спадкового майна, яким при житті володів померлий ОСОБА_2 , що, відповідно виключає саму можливість набуття права спадкування.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України,якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2019 рокузалишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: