П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т.Ю.,

суддів Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.,

за участю секретарки судового засідання Кухти М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Ужгородської міської ради, про знесення самочинного будівництва та відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2019 року, ухвалене суддею Бедьом В.І.,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Ужгородської міської ради, про знесення самочинного будівництва та відшкодування шкоди.

Позов мотивував тим, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.12.2011 йому було надано вихідні дані на будівництво другого житлового будинку на власній земельній ділянці. Отримавши дозвіл на будівництво, розробивши разом із проектантом план нової будівлі, який був погоджений сусідами, приступив до будівництва. На даний час він фактично завершив процедури введення в експлуатацію нового об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2007 році його сусід ОСОБА_2 звернувся до нього з проханням щодо надання дозволу на будівництво гаража для автомобіля, так як йому ніде було його тримати. Звичайно він не заперечив, але зауважив, що погоджується лише тільки на будівництво гаража. Проте відповідач незаконно, без будь-яких дозвільних документів почав будівництво гаража з підсобними приміщеннями впритул до його будинку. Тобто ОСОБА_2 звів три стіни, а взамін четвертої використав стіну його будинку, що є грубим порушенням санітарних та пожежних норм.

Окрім цього, в порушення чинного законодавства, самочинно та без його згоди, відповідач ОСОБА_2 звів над побудованим гаражем житлові приміщення, що унеможливлює нормальне проживання у новозбудованому ним будинку, так як він все чує через стіну.

За самовільне проведення будівельних робіт з реконструкції сараю з надбудовою житлових приміщень по АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 (власника будинку) притягнуто до адміністративної відповідальності та оштрафовано.

Також указував, що, внаслідок здійсненого відповідачем самочинного будівництва, в приміщенні його будинку в житлових кімнатах, які є суміжними із господарською будівлею будинковолодіння АДРЕСА_2 , виявлено тріщини вертикальні в місці примикання стіни до міжкімнатної перегородки та горизонтальні в місці примикання стін та стелі, що стверджується висновком експерта ОСОБА_5 від 19.09.2012. У цьому висновку зазначено і те, що дані тріщини могли виникнути в результаті проведення ремонтно-будівельних робіт по реконструкції господарської будівлі будинковолодіння АДРЕСА_2 .

На його думку, перебудова будівлі, яка самочинно збудована ОСОБА_2 , є неможливою у зв`язку з невідповідністю санітарним, пожежним, екологічним, будівельним та іншим нормам, і така грубо порушує його права.

Посилаючись на наведене, просив визнати незаконними дії відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_4 щодо будівництва мансардного приміщення над гаражем, зобов`язати їх знести самочинно збудований гараж із надбудованими підсобними приміщеннями в АДРЕСА_2 , а також відшкодувати завдані моральні збитки в розмірі 12 000 грн та матеріальні збитки в розмірі 7 700 гривень.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 1 червня 2013 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_6 знести самовільно збудований гараж з надбудованим підсобним приміщенням, що розташований по АДРЕСА_2 . Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 18 листопада 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 1 червня 2013 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 18 листопада 2013 року скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення ВССУ в ухвалі зазначав, що судами попередніх інстанцій не встановлено чи було видано компетентними органами ОСОБА_4 припис про усунення порушень, чи можлива перебудова нежитлової будівлі по АДРЕСА_2 та чи відмовляється відповідач від такої перебудови. Крім того, суди не звернули увагу на те, що заперечуючи проти позову ОСОБА_4 указувала, що саме позивачем порушено будівельні норми та правила, оскільки його домоволодіння збудоване на межі з її будинком. Наведене свідчить, що суди не в повній мірі з`ясували усі обставини справи щодо наявності порушень будівельних норм та правил з боку обох сторін спору, не встановили чи є ці порушення істотними та чи видавався компетентними органами припис про усунення порушень.

Згідно зі свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.209).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.04.2015 та витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 08.04.2015 спадкоємцем майна померлої ОСОБА_4 є її син ОСОБА_2 /відповідач/ (т.2 а.с.3,4).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати зазначене рішення та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити. Вказував на те, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що порушення законодавства про будівництво вчинили обидві сторони, що перебудова будинку є можливою, а тому знесення гаражу з житловою мансардою ОСОБА_2 є передчасним. Судом не враховано, що будівництво свого житлового будинку за адресою по АДРЕСА_1 він здійснив на підставі дозволу на перебудову сараю під житлові кімнати та літню кухню, згідно з рішенням виконкому Ужгородської міської ради № 292 від 26.10.2004, який побудував на власній земельній ділянці, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 21.08.2012 та свідоцтвом про право власності від 27.10.2012. Тоді як відповідач ОСОБА_2 самочинно, без будь-яких документів та без його згоди, прибудував до належного йому житлового будинку гараж з мансардними приміщеннями без витримки протипожежних розривів згідно з ДБН 360-92 і без улаштування протипожежної стіни. Посилався і на те, що судом належним чином не взято до уваги висновок експерта ОСОБА_7 в якому вказано, що перебудова гаражу ОСОБА_2 є неможливою. Натомість, суд узяв до уваги надані відповідачем висновки експертів, які не попереджалися про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому такі висновки не є належними доказами. Також місцевий суд у рішенні посилається на Державні будівельні норми «Планування і забудова територій» № НОМЕР_2 , які втратили чинність, оскільки з 01.10.2019 набрали чинність ДБН Б.2.2-12.2019 «Планування та забудова територій». А тому висновок експерта ОСОБА_8 про те, що проведення перебудови господарської будівлі з житловою мансардою в АДРЕСА_2 буде відповідати ДБН та протипожежним правилам, не може братися до уваги, так як на час ухвалення судового рішення ДБН 360-92 «Планування і забудова міський і сільських поселень» утратили чинність. Звертав увагу і на те, що у проекті перебудови згадується «господарська будівля», але матеріали справи свідчать про те, що спірна будівля в цілому є житловим будинком із вбудованим гаражем, оскільки згідно з проектом перебудови будинок має житлову кімнату, кухню, ванну, санвузол, тобто призначений для проживання у ньому людей, а тому відстань між житловими будинками має бути не менше 8 метрів, що відповідачем не додержано. Запропонована архітектором ОСОБА_9 пропозиція щодо будівництва четвертої стіни у будівлі ОСОБА_2 у вигляді протипожежної або брандмауерної стіни першого типу, яка мала б унеможливити поширення пожежі з будинку ОСОБА_2 на будинок позивача, суперечить протипожежним правилам, зокрема п.15.2.3 ДБН 2.2-12.2019 «Планування та забудова територій», оскільки використання протипожежної стіни замість протипожежного розриву між житловими будинками не допускається. Також указував і на те, що введення нових правил ДБН вимагає коригування проектної документації ОСОБА_2 , відповідно до п.15.5 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів, в частині пожежобезпечності. Окрім цього, у нових ДБН відсутнє правило примітка 7 старого ДБЕ 360-92, якою було встановлено, що часткова реконструкція житлових будинків та господарських споруд на окремих садибних ділянках, які побудовані за раніше чинними нормативами, допускається за погодженням з місцевими органами архітектури і містобудування, державного пожежного та санітарного нагляду. У цьому випадку перебудова житлових будинків, їх господарських будівель та гаражів можлива за умови збереження існуючих відстаней між будівлями. А тому, на думку апелянта, неможливо провести реконструкцію господарської будівлі з житловою мансардою ОСОБА_2 без витримки протипожежних розривів у мінімум 6,4 метри. Тобто, якщо до 01.10.2019 це все ще було можливо, то після цієї дати вже ні.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 не подавав.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Навроцький В.В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, з підстав наведених у ній.

Відповідач ОСОБА_2 та його представниця адвокатеса Сковородько І.Ф. в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали, просили таку залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд уважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався його недоведеністю, у тому числі недоведеністю використання позивачем усіх можливих законних заходів для врегулювання спору та наявністю лише єдиної і виключної міри, як знесення спірної нерухомості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з додержанням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судом установлено, що ОСОБА_3 після смерті своєї матері ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , успадкував житловий будинок з надвірними будовами, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок має загальну площу 55,5 кв м, житлову площу 39,0 кв м, до якого належать два сараї під літ. Б, Г, вбиральня під літ. В та огорожа. Зазначена обставина стверджується свідоцтвом про право на спадщину від 29.07.2004 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Комунальним підприємством «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» 26.08.2004, згідно з яким ОСОБА_1 є власником цього будинку (т.1 а.с.107).

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 292 від 26.10.2004 ОСОБА_1 дозволено провести перебудову існуючого сараю (літ. Г) під житлові кімнати та літню кухню на закріпленій земельній ділянці по АДРЕСА_1 (п.11.3). У рішенні зазначено, що дозволи дійсні протягом 2 років. Також зобов`язано забудовників погодити проектну документацію у головного архітектора міста та отримати дозвіл на проведення будівельних робіт у міській інспекції держархбудконтролю (т.1 а.с.114).

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Ужгорода ОСОБА_1 було надано дозвіл на виконання будівельних робіт № 206 від 14.12.2005 з перебудови існуючого сараю (літ. Г) під житлові кімнати та літню кухню по АДРЕСА_1 . Строк дії дозволу до 30.06.2006 (т.1 а.с.11).

Згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованою Інспекцією ДАБК у Закарпатській області від 21.08.2012 № ЗК2 (далі Декларація), ОСОБА_1 здійснив будівництво житлового будинку (літ. Д) та господарської будівлі (літ. Г) по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.32-38).

У п.10 Декларації зазначено, що будівництво житлового будинку (літ. Д) ОСОБА_1 здійснив на підставі дозволу на виконання будівельних робіт, виданого інспекцією ДАБК у м. Ужгороді за № 206 від 14.12.2005. Однак зазначений дозвіл передбачав перебудову існуючого сараю та літню кухню, а не будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 , який позивачем було здійснено без дозвільних документів. Матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідно до пунктів 11, 12 Декларації датою початку будівництва житлового будинку, загальною площею 119,50 кв м, зазначено 2005 рік, а датою закінчення будівництва 2012 рік. 27.10.2012 ОСОБА_11 на вказаний житловий будинок видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (т.1 а.с.40).

Отже, з наведеного слідує, що ОСОБА_11 житловий будинок АДРЕСА_1 збудував у період з 2005 по 2012 роки, що не відповідає дійсності і спростовується довідкою, виданою Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» від 27.06.2007 за № К1-001086 ОСОБА_11 для пред`явлення в архітектуру та містобудування, згідно з якою будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 складається з двох житлових будинків літ. «А» та літ. «Д». Будинок літ. «Д» підлягає здачі в експлуатацію (т.2 а.с.47). Таким чином, будинок АДРЕСА_1 станом на 2007 рік вже був побудований, що не заперечувалося в суді апеляційної інстанції і позивачем.

Також матеріалами справи установлено, що житловий будинок під літ. Д, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був побудований позивачем на межі з будинковолодінням по АДРЕСА_2 . Зазначена обставина стверджується висновком спеціаліста № 96-01/05-16, складеним 10.05.2016 ОСОБА_8 (т.2 а.с.140-151), збірним кадастровим планом суміжних землевласників та землекористувачів по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 (т.2 а.с.46).

Державний акт на право власності на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_11 був виданий 05.08.2009 (т.1 а.с.115).

Окрім цього, у п.8 декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 21.08.2012, виданій позивачу ОСОБА_1 , зазначено, що наказом № 1 від 14.12.2005 відповідальним за авторським наглядом будівництва був призначений ОСОБА_12 . Проте у нотаріально посвідченій заяві від 24.05.2014, копія якої міститься в матеріалах справи (т.2 а.с.31), складеній для Апеляційного суду Закарпатської області, ОСОБА_12 стверджував, що такого наказу не було і він не здійснював авторський нагляд, оскільки будівництво будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 велося без будь-яких проектних документів і ним лише по факту будівництва були виготовлені виконавчі креслення. Вказував, що ОСОБА_1 дозволу на будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 не отримував. Він отримав лише дозвіл на перебудову існуючого сараю літ. «Г». Згідно з технічним паспортом на будинок по АДРЕСА_1 , інвентаризаційна справа 5661 КП БТІ м. Ужгорода станом на 24.07.2012 будівля сараю літ. «Г», яку дозволено було перебудувати ОСОБА_1 , перебудована ним під літню кухню, а будинок побудовано в іншому місці. Дозвіл № 206 від 14.12.2005 діяв до 30.06.2006, а декларація про готовність об`єкта до експлуатації складена 21.08.2012. Також ОСОБА_12 стверджував, що вказане будівництво ОСОБА_1 велося без дозволу, а дані, що містяться в декларації, є недостовірними. Звертав увагу і на те, що будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 здійснене з порушенням меж сусідніх земельних ділянок, зокрема ОСОБА_4 . Зазначена заява зареєстрована в реєстрі за № 622, справжність підпису ОСОБА_12 засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М., а тому така є належним доказом на підтвердження обставин, які містяться у ній, та узгоджуються ці обставини в сукупності з іншими матеріалами справи.

Також судом установлено, що власником 1/2 частки сусіднього будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем майна якої є відповідач ОСОБА_2 , який із дозволу ОСОБА_11 , що не заперечується останнім, здійснив реконструкцію сараю з надбудовою житлових приміщень.

З повідомлення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 4-2154/101 від 31 липня 2012 року слідує, що рішень про надання дозволу або вихідних даних на будівництво нежитлової будівлі по АДРЕСА_2 міськвиконкомом не приймалось, земельна ділянка відповідачу у власність не надавалась. Тріщини в місці примикання до стіни перегородки, що розділяє дві житлові кімнати у будинку ОСОБА_13 , по вертикалі від стелі і до середини висоти з обох боків, спричинені частково діями сусіда, а також неправильним виконанням будівельних робіт по встановленню перегородки (т.1 а.с.15).

Згідно з повідомленням інспекції ДАБК в Закарпатській області від 10 серпня 2012 року при проведенні перевірки встановлено, що ОСОБА_4 здійснила реконструкцію сараю з надбудовою житлових приміщень без будь-яких дозвільних документів, за що її притягнуто до адміністративної відповідальності. Приписом інспекції № 479 від 31.07.2012 ОСОБА_4 зобов`язано припинити будівельні роботи та приступити до оформлення дозвільних документів згідно з чинним законодавством (т.1 а.с.16, т.2 а.с.114).

Із повідомлення Управління Держтехногенбезпеки у Закарпатській області № 01/776 від 17 серпня 2012 року вбачається, що відповідач ОСОБА_14 прибудував до житлового будинку позивача гараж з мансардним приміщенням без витримки протипожежних розривів ДБН 360-92* або без влаштування протипожежної стіни (т.1 а.с.12).

На виконання припису № 479 від 31.07.2012 інспекції ДАБК в Закарпатській області, за замовленням ОСОБА_2 , архітектором ОСОБА_9 та конструктором ОСОБА_15 виготовлено проект перебудови власного сараю під літ. В під господарську будівлю з житловою мансардою по АДРЕСА_2 , копія якого міститься в матеріалах справи (т.2 а.с.66-74).

Відповідно до частин 1, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від З0 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов`язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Пунктом 5 указаної постанови роз`яснено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають установлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Згідно з п. 23 зазначеної постанови у необхідних випадках для з`ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами ЦПК України.

У матеріалах справи міститься висновок № 60 експертного дослідження по заяві ОСОБА_13 про порушення ДБН при здійсненні ремонтно-будівельних робіт по реконструкції сараю по АДРЕСА_2 , складеного експертом ОСОБА_16 19.09.2012, яким установлено, що ОСОБА_4 при проведенні робіт по реконструкції господарської будівлі по АДРЕСА_2 порушені норми ДБН 360-92** «Містобудування. Планування забудова міських і сільських поселень», тобто пункти 3.24*, 3.25*. У приміщеннях житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме у житлових кімнатах, які є суміжними із господарською будівлею будинковолодіння АДРЕСА_2 , виявлено тріщини вертикальні в місці примикання стіни до міжкімнатної перегородки та горизонтальні в місці примикання стін та стелі. Також у висновку зазначено, що експертом не проводилось дослідження господарської будівлі будинковолодіння АДРЕСА_2 . Однак листом виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 4-2154/101 від 31 липня 2012 року повідомлено, що тріщини шириною до 2 мм у місці примикання до стіни перегородки, що розділяє дві житлові кімнати по вертикалі від стелі і до середини висоти стіни з обох боків, спричинені частково діями сусіда. Аналізуючи надані матеріали та проведені дослідження зроблено висновок, що тріщини могли виникнути в результаті проведення ремонтно-будівельних робіт по реконструкції господарської будівлі будинковолодіння АДРЕСА_2 (т.1 а.с.9-11).

Висновком № 12 експертного дослідження по заяві ОСОБА_1 , складеного експертом Корчинським Р.Б. 14.04.2016, установлено, що відповідно до схеми ситуаційного плану Технічного паспорту № 5661 від 24.07.2012 виявлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 розташований по межі земельної ділянки. До цього житлового будинку примикає двоповерхова будівля суміжного будинковолодіння АДРЕСА_2 . Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. Однак при перебудові сараю під господарську будівлю по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 не було дотримано протипожежних норм, що є порушенням п.2.12 ДБН В.1.1.7-2002 «До протипожежних перешкод відносяться протипожежні стіни, перегородки та перекриття». Окрім цього, дана перебудова збудована без дотримання мінімальної протипожежної відстані 1,0 м. від межі.

Отже, зазначеним висновком експертного дослідження встановлено, що збудовані сторонами будівлі, а саме позивачем ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 та відповідачем ОСОБА_2 перебудова розташовані по межі земельної ділянки та без відступу в 1,0 м від межі, що є порушенням ДБН 360-92 (т.2 а.с.119-124).

Висновком спеціаліста № 96-01/05-16 за зверненням ОСОБА_17 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , складеного ОСОБА_8 10.05.2016 встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 розташований на межі з будинковолодінням по АДРЕСА_2 . При огляді експертом установлено, що ОСОБА_1 збудував житловий будинок у правому куті своєї ділянки в глибині двору. Огороджуюча стіна цього житлового будинку розташована практично на межі земельних ділянок із незначним відступом від них (до кількох сантиметрів). У цьому ж місці впритул до будинку ОСОБА_1 , але на своїй частині земельної ділянки ОСОБА_4 зведено господарську будівлю, на зведення якої є в наявності розроблений проект.

Даючи відповідь на питання чи відповідатиме вимогам державних будівельних норм і інших нормативних документів виготовлена архітектором ОСОБА_9 та конструктором ОСОБА_15 проектна документація, спеціалістом ОСОБА_8 у висновку надано відповідь, що виготовлена проектна документація по об`єкту «Перебудова власного сараю літ. В під господарську будівлю з житловою мансардою в АДРЕСА_2 » - відповідає вимогам державних будівельних норм, зокрема ДБН 360-92**, ДБН В 2.2-15-2005, ДБН В 1.1.7-2002. Зведена будівля відповідає проектній документації, що була розроблена за винятком бранмауерної (протипожежної) стіни, яка на час проведення огляду по даному дослідженню є неулаштованою. У випадку улаштування брандмауерної (протипожежної) стіни - питання протипожежної безпеки стосовно сусіднього будинковолодіння по АДРЕСА_1 , буде вирішено. Запроектована будівля та фактичне її будівництво відповідає також і вимогам Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів № 173. Дахова конструкція об`єкту будівництва по АДРЕСА_2 не є об`єднаною з даховою конструкцією поруч розташованого будинку по АДРЕСА_1 . На підставі вказаного проекту ОСОБА_2 має право отримати дозвільні документи на право виконання будівельних робіт у відповідності з проектом «Перебудова власного сараю літ. В під господарську будівлю з житловою мансардою в АДРЕСА_2 (головний архітектор ОСОБА_18 , виконавець архітектор ОСОБА_15 , сертифікат АР №000717). Виконане на підставі цього проекту будівництво відповідатиме будівельним правилам, нормам та стандартам (т.2 а.с.140-151).

За наявності зазначеного висновку, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги будівельно-технічне дослідження №0002/2016 від 12.05.2016, складене експертом Павличем О.В., згідно з яким перебудувати будівлю гаражу з надбудованими житловими приміщеннями за адресою АДРЕСА_2 таким чином, щоб привести її у повну відповідність до норм ДБН, у тому числі і в частині дотримання протипожежних відступів від будинку літ.Д за адресою АДРЕСА_1 , неможливо, оскільки щоб забезпечити протипожежний відступ необхідно перенести будівлю на відстань мінімум 6 метрів, що фактично тягне за собою її знесення. Тобто суд виходив із того, що проведення перебудови спірного гаражу є можливим і відповідач не відмовляється від її проведення та вчиняє всі дії з цього приводу, тоді як позивач не розглядає інших варіантів вирішення конфлікту, окрім знесення спірного гаражу. Також судом враховано, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Отже, зважаючи на наведені вище обставини та докази, які містяться в матеріалах справи, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що порушення державних будівельних норм та правил здійснили обидві сторони.

Водночас з огляду на те, що виготовлена відповідачем ОСОБА_2 на виконання припису Інспекції ДАБІ у Закарпатській області проектна документація по об`єкту «Перебудова власного сараю літ. В під господарську будівлю з житловою мансардою в АДРЕСА_2 », згідно з висновком спеціаліста ОСОБА_8 від 10.05.2016 відповідає вимогам державних будівельних норм, зокрема ДБН 360-92**, ДБН В 2.2-15-2005, ДБН В 1.1.7-2002, а зведена будівля відповідає проектній документації, що була розроблена за винятком бранмауерної (протипожежної) стіни, яка на час проведення огляду по даному дослідженню є неулаштованою. У випадку улаштування брандмауерної (протипожежної) стіни - питання протипожежної безпеки стосовно сусіднього будинковолодіння по АДРЕСА_1 , буде вирішено. Тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про недоцільність знесення господарської будівлі з житловою мансардою, оскільки знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли неможливо усунути допущені порушення іншим шляхом, передбаченим чинним законодавством.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених цим Кодексом.

Приписами ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд уважає, що позивачем поза розумним сумнівом не доведено належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами своїх позовних вимог щодо використання ним усіх можливих законних заходів щодо реагування, неможливості здійснення відповідачем реконструкції спірної нерухомості, та що її знесення є єдиною, крайньою, доцільною і виключною мірою для відновлення порушених прав ОСОБА_1 . У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає і підстав для задоволення вимог щодо відшкодування завданої шкоди.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла переконання, що позивачем не доведено обставини, за яких він просив задовольнити позов.

Оскаржуване рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.375 ЦПК України, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга позивача без задоволення, оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 18 грудня 2020 року.

Суддя-доповідачка

Судді