УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суд м. Дніпропетровська Лукінова К.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

22.12.2020 року з канцелярії суду в провадження судді ОСОБА_3 надійшла вказана позовна заява з додатками, до якої було додано заяву позивача про забезпечення позову в якій він просить постановити ухвалу, якою вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , а саме накласти арешт на все майно, яке належить ОСОБА_2 на праві власності в межах суми позову 533048,12 грн.

Обгрунтуванням поданої заяви ОСОБА_1 зазначив, що в даному випадку в результаті відчуження майна та приховування грошових коштів існує висока ймовірність того, що виконання рішення у даній справі може бути унеможливлено або ускладнено, а забезпечення позову не спричинить збитків в розумінні ст. 22 ЦК України.

Суд вважає, що заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає поверненню заявникові, оскільки вона подана без додержання вимог встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Так, відповідно до п. п. 2, 5, 6 ч. 1ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Разом з тим, заява про забезпечення позову не містить конкретних відомостей, доказів та посилань на те, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на відчуження майна та приховування грошових коштів, а є лише припущенням позивача.

Слід зауважити, що ще однією перешкодою розгляду даної заяви є те, що заявником ОСОБА_1 до заяви не додано доказів наявності майна чи грошових коштів у відповідача, а також визначення цього майна родовими ознаками і відомості про наявність обтяжень щодо цього майна, запроваджених дій щодо цього майна іншими особами, тощо, що позбавляє суд можливості перевірити співмірність заявлених позовних вимог обраним позивачем засобом забезпечення позову і відсутність порушення прав інших осіб у зв`язку із забезпеченням позову в обраний позивачем спосіб.

Вказані обставини не дають суду пересвідчитися в співмірності заявленої вимоги про забезпечення позову позовним вимогам, а також не дають змоги встановити коло осіб, права яких можуть зачіпатися забезпеченням позову.

До того ж, накладення арешту на все майно відповідача само по собі не відповідає накладенню арешту в межах суми заявлених позовних вимог, тобто, арешт може бути накладений або на все майно (у разі якщо вартість цього майна не перевищує вартості заявлених позовних вимог), або на певне майно в межах суми позову (у разі відповідності вартості цього майна заявленим позовним вимогам).

Відповідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Таким чином, через відсутність вищевказаних доказів суд позбавлений можливості перевірити обсяг позовних вимог та їх співмірність із заявленим забезпеченням позову, так само як відсутність чи наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Всуперечи цим вимогам заявником не надано належних та допустимих доказів вищевказаним обставинам.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Враховуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, що є присічними, а тому підлягає поверненню заявнику, оскільки вказані вище обставини не дають змоги суду прийняти законне та обґрунтоване рішення за даною заявою.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимогст. 151 ЦПК України, провертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: К.С. Лукінова