Постанова

Іменем України

11 березня 2020 року

м. Київ

справа № 524/9741/18

провадження № 61-19598св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленко О. В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленко О. В., про захист прав споживача,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Пилипчук Л. І., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив розірвати депозитний договір, укладений між сторонами 18 березня 2016 року; видалити персональні дані з рішень Правління ПАТ «Фідобанк» та переліку пов`язаних осіб; включити позивача до переліку вкладників та подати інформацію до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 18 березня 2016 року між ним та ПАТ «Фідобанк» укладено депозитний договір № 397852-980/2016, за умовами якого ОСОБА_1 розмістив у ПАТ «Фідобанк» депозит в розмірі 25 000 грн із ставкою 23 % річних, стоком до 18 червня 2016 року, за видом депозиту «Капітал».

Відповідач визнав позивача на момент укладення депозитного договору пов`язаною особою з банком, але не надав споживачу необхідну, повну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про це в момент укладення депозитного договору, яка вплинула на свідомий вибір споживача банківських послуг. Вклад розміщений ОСОБА_1 в банку не підпадає під гарантію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Також відповідач допустив порушення його прав під час прийняття Правлінням ПАТ «Фітобанк» рішення про визнання ОСОБА_1 пов`язаною особою з банком, оскільки він не надавав відповідачу згоди на збір, обробку та поширення його персональних даних.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області рішенням від 04 липня 2019 року позов задовольнив частково. Розірвав депозитний договір від 18 березня 2016 року № 397852-980/2016, укладений між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 Включив ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування вкладу за депозитним договором від 18 березня 2016 року № 397852-980/2016 за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В решті позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що неповідомлення ПАТ «Фідобанк» споживача ОСОБА_1 про те, що на його вклад не розповсюджуються гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, спричинило використання послуг банку, які не мали потрібних споживачеві властивостей, що є підставою для розірвання договору.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Полтавський апеляційний суд постановою від 30 вересня 2019 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 липня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що укладаючи депозитний договір, позивач у справі зобов`язаний був знати про те, що він є пов`язаною з банком особою та вимоги законодавчих актів щодо відсутності у нього права на отримання коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів. Банк не зобов`язаний був чинним законодавством повідомляти позивача про віднесення його до числа пов`язаних з банком осіб. На час звернення позивача до суду з цим позовом дія договору закінчилася, що є самостійною підставою для відмови в задоволені позовних вимог, однак місцевий суд цього факту не врахував.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 29 жовтня 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що сума вкладу розміщеного в банку є значною для пересічного пенсіонера ОСОБА_1 , споживач не може бути безпідставно позбавлений своїх прав, щодо отримання належної інформації про послугу, яку він бажає спожити/отримати. Порушення допущені банком під час укладення депозитного договору, не можуть бути обґрунтованою підставою для відмови у судовому захисті прав споживача.

Неналежний судовий розгляд судом апеляційної інстанції порушив його права та законні інтереси, оскільки, в ситуації, що склалася держава фактично самоусунулася від вирішення ситуації відповідно до прийнятих державою законів. При цьому, державою визнано явні порушення закону допущені банком, як достатню та правомірну поведінку надавача послуг - банку.

Фактично, рішення суду апеляційної інстанції закріпило право банку - не дотримуватись вимог закону та відсутність для банку будь-яких правових наслідків, що не поєднується з задекларованим принципом верховенства права та права на інформацію, які закріплені в Конституції України.

Банк не довів факт наявності згоди ОСОБА_1 на обробку його персональних даних. В судовому засіданні представник банку підтвердив факт не повідомлення банком ОСОБА_1 про визнання його пов`язаною особою, а тому ОСОБА_1 не мав будь-якої об`єктивної можливості знати та бути обізнаним про прийняття банком рішення про визнання його пов`язаною особою.

Обов`язок банку надати споживачу всю повну достовірну інформацію про послугу вбачається із положень Закону України «Про захист прав споживачів» та інших норм законодавства України. Надання споживачу необхідної інформації визначеної законом, зокрема, щодо поширення/не поширення на вклад гарантій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є обов`язком надавача послуг та має істотне значення для здійснення споживачем свідомого вибору.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

19 листопада 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Рішенням № 46.2 до протоколу № 46 від 26 травня 2015 року Правлінням ПАТ «Фідобанк» ОСОБА_1 визнано пов`язаною особою станом на 01 травня 2015 року згідно з Додатком № 1 до рішення, який в подальшому було актуалізовано: Додатком № 1 до Рішення № 48.2 протоколу № 48 від 09 червня 2015 року; Додатком № 1 до Рішення № 52.2 протоколу № 52 від 08 липня 2015 року; Додатком № 1 до Рішення № 58.2 протоколу № 58 від 05 серпня 2015 року; Додатком № 1 до Рішення № 65.2 протоколу № 65 від 09 вересня 2015 року; Додатком № 1 до Рішення № 71.2 протоколу № 71 від 07 жовтня 2015 року; Додатком № 1 до Рішення № 76.3 протоколу № 76 від 04 листопада 2015 року; Додатком № 1 до Рішення № 86.2 протоколу № 86 від 09 грудня 2015 року; Додатком № 1 до Рішення № 01.1 протоколу № 01 від 11 січня 2016 року; Додатком № 1 до Рішення № 07.3 протоколу № 07 від 10 лютого 2016 року; Додатком № 1 до Рішення № 14.1 протоколу № 14 від 09 березня 2016 року; Додатком № 1 до Рішення № 24.2 протоколу № 24 від 01 квітня 2016 року; Додатком № 1 до Рішення № 32.1 протоколу № 32 від 28 квітня 2016 року.

18 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» укладено депозитний договір № 397852-980/2016, за умовами якого ОСОБА_1 розмістив в ПАТ «Фідобанк» депозит у розмірі 25 000 грн, з відсотковою ставкою 23 % річних, строком до 18 червня 2016 року, за видом депозиту «КАПІТАЛ».

На підставі рішення Національного банку України від 20 травня 2016 року № 8 «Про віднесення ПАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 травня 2016 року № 184 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до рішення Правлінння НБУ від 18 липня 2016 року № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фідобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19 липня 2016 року № 1265 «Про початок процедури ліквідації ПАТ

«Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банка».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» з 20 липня 2016 року до 19 липня 2018 року, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано усі повноваження ліквідатора ПАТ «Фідобанк» Коваленку О. В.

02 липня 2018 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1836 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Фідобанк» строком на два роки з 20 липня 2018 до 19 липня 2020 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає

задоволенню частково з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Позивач оскаржує дії щодо включення його до переліку осіб, пов`язаних з банком, просить включити його до переліку вкладників та подати інформацію до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснює у цій сфері нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Нормами статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, зокрема: уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку; уповноважена особа Фонду формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду та оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом. Для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Частиною другою статті 6 Конституції України визначено, що органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Закон України «Про банки і банківську діяльність», а також Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є основними правовими актами в

регулюванні відносин щодо визнання банку неплатоспроможним.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» особа, визначена рішенням Національного банку України пов`язаною з банком особою, чи такий банк можуть оскаржити в установленому законом порядку рішення Національного банку України про визначення особи пов`язаною з банком особою, а в разі притягнення такої особи до передбаченої законом відповідальності - оспорити підстави рішення Національного банку України про її визначення пов`язаною з банком особою.

У постановах від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15-а (провадження № 1-239апп18) і від 03 жовтня 2018 року у справі № 805/100/16-а (провадження № 11-798апп18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 462/4059/16-ц (провадження № 61-13231сво18).

Ураховуючи наведене, суди не звернули уваги на те, що спір щодо формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і пов`язаний із виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування, тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, та дійшли помилкового висновку про те, що цей спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 27 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою

підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскаржувані судові рішення - скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255, частини першої статті 414 ЦПК України.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України Верховний Суд роз`яснює ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови він може звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись статтями 400, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 липня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленко О. В., про захист прав споживача закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Попередити ОСОБА_1 про те, що в разі неподання ним протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією, справа буде повернута до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило