Справа № 266/3206/20
Провадження№ 2/266/693/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

07 грудня 2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

за участю секретаря Петрухіної Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком , який розташований за адресою : АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідача.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.12.2019 року, який укладено між ним та відповідачем ОСОБА_2 , позивачем було придбано житловий будинок з усіма надвірними спорудами та побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці Маріупольської міської ради площею 0,0452 га, кадастровий номер :01:006:0951. Вищевказаний правочин було посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко С.В. та зареєстрований у реєстрі за №5746. Згідно до п. 2 договору купівлі-продажу, продаж житлового будинку було вчинено за 282800 грн., які продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору. На підставі вищевказаного договору позивач зареєстрував своє право власності. Після придбання об`єкта нерухомості позивачу стало відомо, що колишній власник відповідач по справі, продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Позивач неодноразово робив спроби домовитися про звільнення відповідачем будинку, але відповідач відмовляється добровільно звільнити будинок.

З урахуванням наведеного просить суд усунути йому перешкоди у володінні та користуванні житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_2 із вказаного будинку.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 липня 2020року було відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом виселення

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 повністю підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, просили розглянути справу у їх відсутність, не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлена про час і дату судового засідання до суду не з`явилась, про причини неявки не повідомила, не скористалась своїм правом на подання відзиву на позов, тому суд з урахуванням позиції позивача та його представника вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, за наявними в матеріалах доказами.

Згідно ст.280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Відповідно до ст.12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Судом встановлені наступні обставини,що підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно договору купівлі-продажу від 12.12.2019р., ОСОБА_2 продала ОСОБА_1 житловий будинок з усіма надвірними спорудами та побудовами,що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці Маріупольської міської ради площею 0,0452 га, кадастровий номер :01:006:0951.Зазначений договір купівлі-продажу був засвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу С.В. Бедненко (а.с.8) Згідно до п. 2 договору купівлі-продажу, продаж житлового будинку було вчинено за 282800 грн., які продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право особистої приватної власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_1 (а.с. 9).

Розпискою від 12.12.2019 року, яка складена відповідачем ОСОБА_2 , підтверджено отримання останньою грошових коштів від позивача за продаж будинку, розташованого по АДРЕСА_1 в сумі 21 200доларів США. Також ОСОБА_2 зобов`язувалась знятись з реєстрації за вказаною адресою та виселитись в строк до 30.01.2020р. (а.с.10)

За даними відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 20.02.2020 року. На теперішній час у м. Маріуполі не зареєстрована. (а.с. 23).

Факт звернення ОСОБА_1 до Приморського відділення поліції Центрального відділу поліції в Донецькій області ГУ НП Національної поліції України з приводу того, що він не може потрапити до належного йому житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме конфліктної ситуації з ОСОБА_2 , підтверджується відповідним листом від 18 травня 2020 року (а.с. 18).

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Таким чином, судом встановлено , що відповідач не є власником житлового будинку АДРЕСА_1 з 12 грудня 2019 року, знята з реєстрації за вказаною адресою з 20 лютого 2020 року, що підтверджуються даними відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 01 липня 2020 року

Отже, право користування вказаним житловим будинком з усіма надвірними спорудами та побудовами припинилось у відповідача ОСОБА_2 після припинення її права власності на будинок АДРЕСА_1 та зняття її з реєстрації, тобто з 12.12.2019 року.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Таким чином, оскільки відповідач не є членом сім`ї нового власника будинку, не укладала з ним договору найму житла, а позивач вимагає усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності на цей будинок, то права власника підлягають судовому захисту шляхом виселення відповідача із спірного жилого приміщення, на підставі ст.317, 319, 383 та 391 ЦК України.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення.

Відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 840,80 гривень.

Керуючись ст. ст. 328,321,319,391 ЦК України ,ст. ст. 12, 13, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перешкоди у користуванні власністю житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 840,80 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Приморським районним судом міста Маріуполя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: Федотова В. М.