ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

18 грудня 2020 року

м. Харків

Справа № 626/2476/15-ц

Провадження № 22-ц/818/486/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О.,

Учасники справи:

позивач (за первісним позовом) ОСОБА_1 ,

відповідач (за первісним позовом) ОСОБА_2 ,

відповідач (за первісним позовом) Піщанська сільська рада Красноградського району Харківської області,

третя особа (за первісним позовом) правонаступник ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області за участю третьої особи ОСОБА_3 , в особі її правонаступника ОСОБА_4 про визнання побудови самочинною і зобов`язання до її знесення, визначення порядку користування суміжними земельними ділянками, визнання незаконним та скасування рішень сільської ради із зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з третьою особою Піщанською сільською радою Красноградського району Харківської області про встановлення меж суміжних ділянок та їх відновлення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 28 січня 2019 року, ухвалене суддею Дудченко В.О., -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області третя особа: ОСОБА_3 про визнання побудови самочинною і зобов`язання до її знесення, визначення порядку користування суміжними земельними ділянками, визнання незаконним та скасування рішень сільської ради.

В обгрунтування позову зазначає, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкове майно складається з жилого будинку з надвірними будовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок був побудований на підставі дозволу виконкому Красноградської районної ради депутатів трудящих Харківської області №148 від 29 червня 1950 року. На підставі рішення №16 від 29 травня 1996 року виконкому Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області їй було безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,18 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 21 жовтня 2009 року вона здала до Управління Держкомзему у Красноградському районі Харківської області комплект документів для безоплатного оформлення та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку, але кінцевого документа нею так і не отримано. Відповідно до рішення Піщанської сільської ради від 10 липня 2015 року їй було надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для оформлення права власності на земельну ділянку, але виготовити таку документацію неможливо через грубі порушення з боку сусідки ОСОБА_2 , яка виготовила технічну документацію на свою земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі рішення Піщанської сільської ради від 17 квітня 2015 року, де вказано площу її земельної ділянки 0,1500га.

Вважає вказане рішення незаконним, так як площа земельної ділянки ОСОБА_2 під час придбання нею будинку АДРЕСА_2 складала приблизно 0,1200 га, і вона зробила самозахват за рахунок її земельної ділянки, самовільно побудувавши сарай зі шпал для обслуговування якого земля не може бути надана. Крім того, ОСОБА_2 незаконно оформила акт погодження меж, де відсутній підпис суміжного землевласника ОСОБА_1 , а замість цього є підпис і печатка Піщанської сільської ради, що є незаконним.

Просила суд:

визнати самочинною побудову відповідачем ОСОБА_2 сараю зі шпал та зобов`язати її знести цей сарай або знести його за її рахунок;

визнати незаконним та скасувати рішення №1238-VІ LXXIX сесії VІ скликання Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області від 17 квітня 2015 року про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації на її земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 ;

відновити її становище як власника земельної ділянки, на підставі рішення №16 від 29.05.1996 року виконавчого комітету Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області про передання їй даної земельної ділянки у приватну власність, шляхом визначення її законних меж, встановивши порядок користування суміжними земельними ділянками АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 ,

В додатковій позовній заяві від 07 квітня 2016 року збільшила позовні вимоги і просить суд додатково:

визнати незаконним та скасувати рішення LXXX сесії VI скликання Піщанської сільської ради від 26 травня 2015 року №1280-VI «Про затвердження Акту обстеження земельної ділянки» та сам акт обстеження земельної ділянки ОСОБА_2 як складений у незаконний спосіб;

визнати незаконним та скасувати рішення LXXІV сесії VI скликання Піщанської сільської ради від 26 серпня 2015 року №1360-VI «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж та оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 »;

визнати незаконним та скасувати рішення ІV сесії VIІ скликання Піщанської сільської ради від 10 грудня 2015 року №40-VI «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж та оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 ».

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Піщанська сільська рада Красноградського району Харківської області про встановлення меж суміжних ділянок та їх відновлення.

В обгрунтування зустрічної позовної заяви зазначила, що право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 ніякими документами не підтверджено, натомість поточним власником земельної ділянки Піщанською сільською радою Актом обстеження меж земельної ділянки від 26 травня 2015 року встановлено, що розмір садиби ОСОБА_2 відповідає розмірам, встановленим на кадастровому плані земельної ділянки по фактичному використанню, зафіксованому при земельно-кадастровій зйомці землекористування. Сарай, який ОСОБА_1 називає самочинним будівництвом, згідно технічної документації побудований у 1960 році, з цього часу знаходиться на подвір`ї ОСОБА_2 і значиться у документації під літерою «Б». Право власності на землю або право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. ОСОБА_1 просить відновити її становище як власника земельної ділянки на підставі рішення виконкому Піщанської сільської ради №16 від 29 травня 1996 року, проте технічна документація на вказану земельну ділянку відсутня, державний акт на право власності або право користування земельною ділянкою їй не видавався, договорів оренди земельної ділянки також не зареєстровано. Вона стверджує про право власності на земельну ділянку розміром 0,18 га, проте згідно обліку погосподарської книги №6 у 1986-1990 роках облік земельної ділянки по АДРЕСА_1 відсутній, у 1991-1995 роках розмір земельної ділянки становить 0,15 га, у 2006-2015 роках розмір земельної ділянки становить 0,19 га, а за даними ПП «Алгоритм 3» за здійсненими замірами земельна ділянка за цією адресою становить 0,1042 га, тобто має місце не відповідність даних щодо розміру земельної ділянки та фактичних обставин справи. Крім того, відмова ОСОБА_1 у наданні згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача є формою реалізації її права і не є підставою для відмови ОСОБА_2 на подальше оформлення документів на приватизацію земельної ділянки, так як нормами законодавства обов`язковість надання згоди не встановлена. За таких обставин відсутні підстави для скасування рішень Піщанської сільської ради від 26 травня 2015 року «Про затвердження Акту обстеження земельної ділянки» № 1280-VI , від 26 серпня 2015 року №1360- VI «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж та оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , від 10 грудня 2015 року №40-VI«Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж та оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 .. Крім того, ОСОБА_1 самовільно пересунула межі спірної ділянки та встановила залізобетонний паркан без погодження межі та надання дозволу ОСОБА_2 на встановлення паркану, та не бажає добровільно відновлювати порушені межі та права останньої.

Просила суд:

встановити межі суміжних ділянок за адресами: АДРЕСА_3 , згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд від 04 червня 2015 року, затверджену рішенням Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області від 10.12.2015 року №40-VII, за кадастровим номером :04:003:006;

відновити порушені межі суміжних земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд від 04.06.2015 року, затверджену рішенням Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області від 10 грудня 2015 року №40-VII, за кадастровим номером :04:003:0069, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 перенести суміжний паркан відповідно до встановлених судом меж.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 28 січня 2019 року первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її первісного позову, посилаючись на порушення судом норма матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги, окрім доводів викладених у позовній заяві, також зазначила, що експерт помилково у висновках експертизи зазначила, що визначення розміру (меж) земельної ділянки ОСОБА_6 відповідно до документів щодо її приватизації станом на 1996 рік не уявляється можливим через ненадання об`єкту зіставлення, тоді як усі необхідні документи наявні в матеріалах справи.

Зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 у позові не застосував до спірних відносин п.3 Декрету, яким визначено документи, що посвідчують право на земельну ділянку, не врахував наявність рішення про передачу їй у приватну власність вказаної вище присадибної земельної ділянки площею 0,13га, земельної ділянки площею 0,05га для ведення особистого підсобного господарства, та відповідних записів у земельно-кадастрових документах сільської ради.

Також судом не була застосована ст.31 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою передбачено, що документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Таким чином, на її думку вона є власником присадибної земельної ділянки площею 0,13га, земельної ділянки площею 0,05 га для ведення особистого підсобного господарства.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 , то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для його задоволення.

Вказує, що ОСОБА_2 не було надано суду належних та допустимих доказів, на підтвердження того факту, що її батько на час придбання будинку (03 травня 1990 року) став законним землекористувачем. Разом з тим, в матеріалах справи міститься копія рішення №16 від 29 травня 1996 року виконавчого комітету Піщанської сільради про надання дозволу на право приватизації земельних ділянок згідно із їх переліком громадян, які подали заяви на таку приватизацію, в якому у позиції під № 879 визначений ОСОБА_8 з розміром ділянки у 0,13 га, а у позиції № 905 ОСОБА_1 з розміром ділянки у 0,18 га. Дане рішення ніким не оспорювалось та не оскаржувалось, а тому є дійсним. Відтак, земельна ділянка площею 0,13 га за адресою: АДРЕСА_2 , - вже була приватизована батьком відповідача ОСОБА_2 , а тому остання успадкувала право свого померлого батька на отримання державного акту про право власності на цю ділянку, а не на повторну її приватизацію. Піщанська сільська рада, маючи відомості стосовно приватизації земельної ділянки ОСОБА_8 за рішенням № 16 від 29 травня 1996 року виконавчого комітету Піщанської сільради про надання дозволу на право приватизації земельних ділянок, помилково розпочала повторну приватизацію вказаної земельної ділянки та затвердила надану їй ОСОБА_2 технічну документацію 10 грудня 2015 року.Діючим законодавством повторна приватизація земельної ділянки не передбачена. Натомість пізніше, за власної ініціативи, ОСОБА_2 змінила розмір земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні. Натомість фактичне користування земельною ділянкою не створює права на неї незалежно від тривалості користування, якщо її не було надано в установленому законом порядку.

Також вказує, що відповідач ОСОБА_2 сформувала невірне технічне завдання та виготовила за ним помилкову землевпорядну документацію, а потім внесла недостовірні відомості технічного характеру щодо своєї земельної ділянки до Державного земельного кадастру, про що свідчать її витяги із ДЗК.

В частині позовних вимог щодо знесення сараю зазначила, що останній споруджений відповідачкою на її земельній ділянці, при цьому, з порушенням будівельних норм та правил.

Інші учасники справи рішення суду першої інстанції не оскаржують.

Отже, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 правильність рішення суду першої інстанції не перевіряється.

ІНФОРМАЦІЯ_2 третя особа за первісним позовом ОСОБА_3 померла.

Після її смерті відкрилася спадщина, яку у встановленому законом порядку прийняла її дочка ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 червня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Красноградського РНО Харківської області Ковтун Л.О., реєстровий №791.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року залучено до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Залишаючи первісний та зустрічний позови без задоволення, суд першої інстанції вважав заявлені позовні вимоги не доведеними.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1-2 ст.5, ч.1 ст.12, ч.1 ст.13, ч.1 ст.15 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 січня 2001 року ОСОБА_1 отримала спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді жилого будинку з надвірними будовами, що розташований в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, що належить Піщанській сільській раді.

Рішенням виконкому Піщанської сільської ради Красноградського району №16 від 29 травня 1996 року ОСОБА_1 було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для індивідуального будівництва площею 0,18га.

Згідно з довідкою Піщанської сільської ради №353 від 08 липня 2015 року, відповідно до записів у погосподарській книзі №13, особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в користуванні ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка орієнтованою площею 0,1900га.

Також, апеляційним судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 грудня 2001 року ОСОБА_2 отримала у спадщину після смерті батька ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , жилий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_2 . Серед надвірних будівель зокрема заінвентаризовані: літ. «Б» - сарай, літ. «В» -погріб, літ. «Г»-убиральня, літ. «Н» - огорожа.

Маючи намір приватизувати земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд із земель житлової та громадської забудови за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 звернулась до Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області із заявою про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для оформлення права власності.

Рішенням LXXIX сесії VІ скликання Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області №1238-VІ від 17 квітня 2015 року ОСОБА_2 надано дозвіл на складання технічної документації по встановленню меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на території Піщанської сільської ради (в межах населених пунктів), орієнтована площа якої складає 0,1500 для оформлення права власності на землю.

На замовлення ОСОБА_2 ПП «Алгоритм 3», яке має ліцензію Державного агентства земельних ресурсів України на проведення робі із землеустрою, було виготовлено технічну документацію на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .

26 травня 2015 року комісією Піщанської сільської ради було складено Акт обстеження зовнішніх меж земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

Як вбачається із вказаного Акту розміри садиби ОСОБА_2 відповідають розмірам, встановленим на кадастровому плані земельної ділянки по фактичному використанню, зафіксованому при земельно-кадастровій зйомці землекористування гр. ОСОБА_2 ОСОБА_9 у свою чергу відмовилася підписувати акт погодження меж, необхідних для оформлення права власності земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

Натомість комісія дійшла висновку про можливість оформлення права власності земельної ділянки ОСОБА_2 без підписання акту погодження меж власника (користувача) земельних ділянок ОСОБА_10 .

При цьому площа земельної ділянки ОСОБА_11 встановлена 0,1438га.

Рішенням LXXX сесії VI скликання Піщанської сільської ради від 26 травня 2015 року №1280-VI «Про затвердження Акту обстеження земельної ділянки» була затверджено Акт обстеження земельної ділянки, складений постійною комісією сільського господарства земельних відносин, екології та земельних спорів від 26 травня 2015 року в АДРЕСА_2 .

Згідно із Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 20 липня 2015 року земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,1438га, був присвоєний кадастровий номер :04:003:0069 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У зв`язку із конфліктною ситуацією між сусідами ОСОБА_2 і ОСОБА_10 рішенням LXXX сесії VI скликання Піщанської сільської ради від 26 серпня 2015 року №1360-VI призупинено затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж та оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 .

Піщанська сільська рада повторно розглянула питання про затвердження технічної документації із землеустрою ОСОБА_2 і рішенням ІV сесії VIІ скликання Піщанської сільської ради від 10 грудня 2015 року №40-VI була затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж та оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 і передано ОСОБА_2 безкоштовно в приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,1438га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , на території Піщанської сільської ради.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що їй на підставі рішення №16 від 29 травня 1996 року виконкому Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області на праві власності належить земельна ділянка розміром 0,18га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, державного акту про право власності на землю вона не отримувала. З цього приводу вона 21 жовтня 2009 року здала до Управління Держкомзему у Красноградському районі Харківської області комплект документів для безоплатного оформлення та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку. Відповідно до рішення Піщанської сільської ради від 10 липня 2015 року їй було надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для оформлення права власності на земельну ділянку, але виготовити таку документацію неможливо через грубі порушення з боку сусідки ОСОБА_2 , яка виготовила технічну документацію на свою земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Так, апеляційним судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 спадщину успадкувала ОСОБА_1 у вигляді житлового будинку з надвірними будовами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_8 спадщину успадкувала ОСОБА_2 , яка складається з жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 .

Частинами 1, 2 ,4 ст.30 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року N 561-XII встановлено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.

Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 січня 2001 року, виданого державним нотаріусом Красноградської ДНК Поставним О.В., за реєстровим №1-43, спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається із жилого будинку з надвірними будовами, що розташований в АДРЕСА_1 , який складається з жилого будинку саманового, обкладеного цеглою, однієї кухні, чотирьох жилих кімнат, загальною площею 52,9кв.м, жилою площею 38,1кв.м, на земельній ділянці, що належить Піщанській сільській раді. При цьому будинку є такі будови: К-колодязь.

Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 грудня 2001 року виданого державним нотаріусом Красноградської ДНК Овчаровою С.Є., за реєстровим №2-1705, спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається, в т.ч., з жилого будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_2 , який складається з жилого будинку дерев`яного, обкладеного цеглою, однієї кухні, трьох жилих кімнат, загальною площею 70,2кв.м, жилою площею 23,2кв.м на земельній ділянці, що належить Піщанській сільській раді. При цьому будинку є такі будівлі: Б-сарай, В-погріб, Г-убиральня, Н-огорожа.

З викладеного вбачається, що на момент відкриття спадщини земельні ділянки у власності спадкодавців не перебували і до складу спадщини не входили. До спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перейшло лише право користування земельними ділянками для обслуговування будинку і господарських споруд на умовах, які були для попередніх користувачів.

Посилання ОСОБА_1 на те, що земельна ділянка їй належить на праві власності на підставі рішення №16 від 29 травня 1996 року виконкому Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області колегією суддів не приймається.

Так, відповідно до положень ст.6 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року N 561-XII передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для:

ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею;

ведення особистого підсобного господарства;

будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу;

садівництва;

дачного і гаражного будівництва.

Порядок передачі земельних ділянок у власність Радами народних депутатів передбачений ст.17 цього Кодексу.

Так, згідно положень вказаної статті громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї.

Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для:

ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу;

ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу;

будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ч.1 ст.22 Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року N 561-XII).

Разом з тим, згідно відповіді Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області від 12 грудня 2016 року №02-25/1738 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 перейшла в користування ОСОБА_1 відповідно до ст.120 ЗК України. Вказана земельна ділянка знаходиться в користуванні, а не в приватній власності.

Як вбачається з відповіді відділу Держгеокадастру у Красноградському районі Харківської області технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (державного акту на право власності на земельну ділянку) за адресою: АДРЕСА_1 відсутня.

Державний акт на право власності на земельну ділянку (пай) на ім`я ОСОБА_6 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, розділ Книги 1 не зареєстровано.

Таким чином, з викладеного вбачається, що земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході розгляду справи судами були призначені судова будівельно-технічна експертиза та судова земельно-технічна експертиза з питань землеустрою.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №1067/3390 складеного 30 червня 2017 року:

1.Будівля зі шпал, котра фактично знаходиться на межі земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресами АДРЕСА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_4 не являється самовільною побудовою.

2. Під час дослідженення встановлено, що порушені будівельні норми та правила у розташуванні сараю зі шпал побудованого ОСОБА_2 для користувача земельної ділянки ОСОБА_1 .

3. Сарай літ. «Б» являється господарською будівлею.

4. Питання, чи підлягає сарай зі шпал, що знаходиться на суміжній території - знесенню, не входить до компетенції експерта будівельника.

5. Технічно знести частину сараю, що частково знаходиться на території ОСОБА_1 , не уявляється можливим.

6. Під час дослідження встановлено, що існує порушення меж суміжних земельних ділянок ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за адресами АДРЕСА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_4 . Питання, чиї майнові права при цьому порушені, не входить до компетенції експерта будівельника.

7. Питання, які межі мають бути встановлені між земельними ділянками ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за адресами АДРЕСА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_4 не входить до компетенції експерта будівельника. На розгляд суду запропоновано варіант відновлення меж земельної ділянки ОСОБА_2 відповідно до технічної документації із землеустрою та варіант відновлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до плану виділу (див. дослідження).

8. У дослідженні зазначено розміри меж земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до плану виділу. Визначення розмірів (меж) земельно ділянки ОСОБА_1 відповідно до документів щодо приватизації станом на 1996 року не уявляється можливим, з причин не надання об`єкту зіставлення.

9. Під час дослідження встановлено, що існує порушення меж суміжних земельних ділянок ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за адресами АДРЕСА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 . Під час дослідження встановлено, що має місце відхилення між площею фактичного користування земельними ділянками за адресами АДРЕСА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_4 і площами, які вказані в технічній документації на будинок та поземельним обліком місцевої ради. Встановити, чи існує відхилення між розмірами меж земельних ділянок за адресами АДРЕСА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_4 і площею, і розміру меж які зазначені в поземельному обліку місцевої ради не уявляється можливим (див. дослідження).

11. Питання, як повинно бути встановлено межу для відновлення суміжних земельних ділянок, за адресами АДРЕСА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_4 не входить до компетенції експерта будівельника. На розгляд суду запропоновано варіант відновлення меж земельної ділянки ОСОБА_2 відповідно до технічної документації із землеустрою та варіант відновлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до плану виділу, (див. дослідження).

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою № НОМЕР_2 , складеного 22 січня 2020 року:

По питанню №1. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд для оформлення права власності гр. ОСОБА_12 розташованої за адресою: АДРЕСА_2 не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, чинного на 20 липня 2019 року за складом, змістом та правилами оформлення.

Щодо дотримання вимог законодавства при затверджені ТД-0069 то згідно вимог законодавства, вона затверджена.

Більше детальніше подано у дослідницькій частині цього висновку.

По питанню №2. Порівняти фактичні межі земельної ділянки з кадастровий номер :04:003:0069, встановлені за документацією із землеустрою, з межами, відповідно до яких земельна ділянка відводилась під житлову забудову в попередні роки, не надається можливим.

Площа земельної ділянки з кадастровий номер :04:003:0069, за адресою: АДРЕСА_2 вказана в правовстановлюючих документах і документації із землеустрою не відповідає площі вказаній в рішенні Піщанської сільської ради, відомостям земельно- облікової документації Піщанської сільської ради.

Більш докладніше наведено в дослідницькій частині висновку.

По питанню №3. Відповідно до документації із землеустрою межа земельної ділянки № НОМЕР_3 перетинає господарську будівлю літ. Б., розташовану в межах домоволодіння АДРЕСА_2 . Частина земельної ділянки під проходом накладається на земельну ділянку домоволодіння АДРЕСА_2 .

Розташування межі між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 по лінії, де розміщена господарська будівля літ."Б", не відповідає будівельно-технічним нормам в частині п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2018.

По питанню №4. Фактичне розташування житлового будинку літ. «А-1» в межах земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 відповідає відстані до межі з домоволодінням АДРЕСА_1 вказаній на «Ескізі» складеному 10 вересня 1986 року.

Фактичне розташування житлового будинку літ. «А-1» в межах земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 не відповідає відстані до межі з домоволодінням АДРЕСА_2 вказаній в «Ескізі» складеному 01 вересня 1990.

Більш докладніше наведено в дослідницькій частині висновку.

По питанню №5. Існує накладання частини земельної ділянки під проходом на земельну ділянку домоволодіння АДРЕСА_2 .

Для поновлення межі, необхідно відновити межі земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 у відповідності до вимог ст. 107 ЗК України, за даними Державного земельного кадастру.

Більш докладніше наведено в дослідницькій частині висновку.

По питанню №6. Відповісти на питання: «Як має бути встановлена межа між земельними ділянками сторін, виходячи з їх розмірів: земельна ділянка АДРЕСА_4 га. а земельна ділянка АДРЕСА_5 га: земельна ділянка АДРЕСА_2 - 0.08 га. а земельна ділянка № НОМЕР_4 по АДРЕСА_6 » не має можливості, з причин вказаних в дослідницькій частині висновку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання незаконними та скасування оспорюваних рішень Піщанської сільської ради суд першої інстанції виходив з того, що остання діяла в межах своїх повноважень і у відповідності до діючого законодавства.

Колегією суддів також не встановлено порушень вимог закону, які б мали наслідком скасування оспорюваних рішень сільради.

Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частино 2 ст.19 Конституції України також передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Так, згідно ч.1. ст.116 ЗК України (у чинній редакції) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 7, 8, 9, 10, 11 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч.1 ст.122 ЗК України у чинній редакції).

У статті 181 ЗК України наведено визначення поняття землеустрій.

Так, землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил.

Згідно ст.184 ЗК України землеустрій передбачає:

а) встановлення (відновлення) на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, землеволодінь і землекористувань;

б) розробку загальнодержавної і регіональних програм використання та охорони земель;

в) складання схем землеустрою, розроблення техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель відповідних адміністративно-територіальних одиниць;

г) обґрунтування встановлення меж територій з особливими природоохоронними, рекреаційними і заповідними режимами;

д) складання проектів відведення земельних ділянок;

е) встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок;

ж) складання проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозмін, упорядкування угідь, а також розроблення заходів щодо охорони земель;

з) розроблення іншої землевпорядної документації, пов`язаної з використанням та охороною земель;

и) здійснення авторського нагляду за реалізацією заходів, передбачених документацією із землеустрою;

і) проведення топографо-геодезичних, картографічних, ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень і розвідувань земель.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування регулюються Законом України «Про землеустрій»).

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про землеустрій» регулювання у сфері землеустрою здійснюють Верховна Рада України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, а також центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі у межах повноважень, встановлених законом.

Положенням ст.19 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать:

а) організація і здійснення землеустрою;

б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою;

в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності;

г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм;

ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Відповідно до змісту ст.20 Закону України «Про землеустрій» землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок;

Згідно п.а) ч.1 ст.22 Закону України «Про землеустрій» землеустрій здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою.

Погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом (ст.30 Закону України «Про землеустрій»).

Відповідно до ч.14 ст.186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується:

Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності;

власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Згідно положень ч.1 ст.1861 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною 6 цієї статті також встановлено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Як зазначалось вище ОСОБА_2 , маючи намір приватизувати земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , звернулася із заявою до Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області про надання їй дозволу на складання технічної документації із землеустрою по встановленню меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд із земель житлової та громадської забудови за вказаною адресою.

Рішенням LXXIX сесії VІ скликання Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області від 17 квітня 2015 року №1238-VІ ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на її земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 5, ч. 13 ст. 21, ст. 23 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст. ст. 1, 25 Закону України «Про землеустрій» результати робіт із землеустрою та оцінки земель, оформляються у паперовій та електронній формі і перевіряються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, на відповідність встановленим вимогам до змісту, структури і технічних характеристик щодо розроблення такого документа.

Таким чином, документація із землеустрою набуває статусу офіційного документу після її затвердження відповідним органом (у випадках передбачених законодавством) або після перевірки обмінного файлу відповідним органом (у випадках, якщо документація із землеустрою не підлягає затвердженню).

Законодавством не передбачається затвердження Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тому вона набуває статусу офіційного документу з моменту її реєстрації державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно п.2 75 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 провівши процедуру перевірки та приймання обмінного файлу і порівняння його з матеріалами технічної документації реєстратор ставить відмітку на титульному аркуші.

Із експертного висновку №16417, складеного 22 січня 2020 року, вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд для оформлення права власності гр. ОСОБА_2 розташованої за адресою: АДРЕСА_2 не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, чинного на 20 липня 2019 року за складом, змістом та правилами оформлення, а саме вимогам: ст.186 Земельного кодексу України; ст. 55 Закону України «Про землеустрій»; п. п.2.8, 3.12 і додатку №2 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджено наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376; п. п. 5.11., 5.17, 5.23. ДСТУ 4163-2003р., які діяли у відповідний період.

Зокрема, технічна документація не містить: копії документа, що посвідчує право на земельну ділянку; довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території); перелік обмежень у використанні земельної ділянки.

В «Акті встановлення та погодження меж земельної ділянки» і «Акті прийому - передачі межових знаків» відсутня дата складання документу, що не відповідає вимогам п. п. 5.11., 5.17, 5.23. ДСТУ 4163- 2003р.

Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання не відповідає вимогам п. 3.12 Інструкції № 376 і додатку 2. В ньому відсутній, підписи власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або відмітка про їх відсутність, абрис з описом місцезнаходження межових знаків відповідно до списку межових знаків переданих на зберігання, кроки (прив`язки до опорних пунктів Державної геодезичної мережі, або твердих точок на місцевості) межового знака.

В процесі виготовлення технічної документації ОСОБА_2 комісією Піщанської сільської ради 26 травня 2015 року був складений Акт обстеження зовнішніх меж земельної ділянки по АДРЕСА_2 , відповідно до якого розміри садиби ОСОБА_2 відповідають розмірам, встановленим на кадастровому плані земельної ділянки по фактичному використанню, зафіксованому при земельно-кадастровій зйомці землекористування.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що акт встановлення та погодження меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , не містить підпису ОСОБА_1 через відмову останньої.

Статтею 107 ЗК України, передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

Закон встановлює вичерпний перелік підстав набуття права власності та права користування земельною ділянкою, та вичерпний перелік документів, які посвідчують таке право. Серед переліку таких документів не містяться документи пов`язані з погодженням меж земельної ділянки.

Погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачено ст.198 Земельного кодексу України при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Інші норми законодавства погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками не передбачають.

Однак, ст.198 ЗК України не містить обов`язкових вимог щодо погодження меж з суміжними землевласниками, а таке погодження при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, здійснюється з метою вірного визначення меж земельної ділянки, а не виявлення обмежень у можливості її використання, в тому числі з боку суміжних землекористувачів (землевласників).

Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 28 березня 2018 року прийнято постанову у справі №681/1039/15-ц, у якій суд зазначив, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовлення землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.

За таких обставин, відсутність погодження ОСОБА_1 в акті обстеження зовнішніх меж земельної ділянки по АДРЕСА_2 не є підставою для визнання оспорюваних рішень Піщанської сільської ради незаконними.

Згідно із записами у погосподарських книгах у користування ОСОБА_8 , а потім у ОСОБА_2 перебувала земельна ділянка розміром 0,15га.

Рішенням Піщанської сільської ради VІІ скликання №40-VІІ від 10 грудня 2015 року земельна ділянка по АДРЕСА_2 передана у власність ОСОБА_2 .

Згідно ст. 14, 26, 34 Закону України «Про землеустрій», ст. 14 Закону України «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність», документація із землеустрою розробляється підприємцями, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

В Технічну документацію із землеустрою розробленою ПП «Алгоритм 3» вшито кваліфікаційний сертифікат інженера- землевпорядника ОСОБА_13 №001563 від 18 січня 2013 року і кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника ОСОБА_14 №001745 від 30 січня 2013 року, тобто, у даному випадку, документація складалася суб`єктом господарювання, який мав право на проведення робіт із землеустрою, та топографо-геодезичних робіт.

Як свідчать матеріали справи дозвіл на розробку Технічної документації був наданий ОСОБА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за рішенням рішення LXXIX сесії Піщанської сільської ради УІскликання №1238-У від 17 квітня 2015 року, яка відповідно до вимог ст.ст.122, 149, 150 ЗК України мала повноваження передавати земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідної територіальної громади для всіх потреб, розпоряджатись землями в межах населеного пункту.

Невідповідність технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд для оформлення права власності ОСОБА_12 розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , за складом, змістом та правилами оформлення не є такою, яка б мала наслідками визнання оскаржуваних рішень Піщанської сільської ради незаконними, оскільки порушень прав ОСОБА_1 не встановлено.

Так, проаналізувавши дані вимірювань виконаних при обстеженні і дані з матеріалів кадастрової зйомки (відстані від кутів житлового будинку до межі) експерт дійшов висновку, що фактичне розташування житлового будинку літ. «А-1» в межах земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 відповідає відстані до межі з домоволодінням АДРЕСА_1 вказаній на «Ескізі», складеному 10 вересня 1986 року. Фактичне розташування житлового будинку літ. «А-1» в межах земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 не відповідає відстані до межі з домоволодінням АДРЕСА_2 вказаній в «Ескізі» складеному 01 вересня 1990 року. Існує накладення частини земельної ділянки під проходом на земельну ділянку домоволодіння АДРЕСА_2 . Для поновлення межі, необхідно відновити межі земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 у відповідності до вимог ст. 107 ЗК України, за даними Державного земельного кадастру.

Отже, відсутні підстави вважати, що площа земельної ділянки № НОМЕР_4 , згідно технічної документації, зменшена за рахунок збільшення площі земельної ділянки № НОМЕР_3 , тому відсутні підстави вважати оспорювані рішення сільради незаконними.

Доводи ОСОБА_1 про те, що приватизація земельної ділянки ОСОБА_2 здійснена повторно не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині знесення сараю літ. «Б» та в частині відновлення становища позивача шляхом визначення меж, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з 1960 року побудови сараю ніяких претензій користувачі суміжної земельної ділянки щодо його розташування не пред`являли, хоча він і був побудований з порушеннями будівельних норм і правил, підстав для її знесення не вбачається.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується.

Статтею 152 ЗУ України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Межа земельної ділянки - сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки.

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі -Інструкція № 376).

Відповідно до положень статті 55 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

За п.3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Згідно з пунктом 1.3 Інструкції № 376 виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником.

Тобто встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (пункт 4.1 Інструкції № 376).

Пунктами 4.2, 4.3 Інструкції № 376 встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина четверта, п`ята статті 158 ЗК України).

Згідно ст. 125 ЗК України право власності (користування) на земельну ділянку, виникають з моменту державної реєстрації цих прав, відповідно до ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» реєстрація відбувається після формування земельної ділянки відповідно до ст.79-1 ЗК України на підставі документації із землеустрою затвердженою згідно законодавства.

Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України... (ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів (ст.11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» [3]).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подається документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки, в паперовому та у формі електронного документа (ст.ст.23,24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Апеляційним судом встановлено, що відповідно «Свідоцтва про право на спадщину за законом» від 20 грудня 2001 року житловий будинок по АДРЕСА_2 належить гр. ОСОБА_12 .

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області №16 від 29 травня 1996 року громадянам за переліком передано безкоштовно в приватну власність земельні ділянки для індивідуального будівництва. В переліку вказані прізвища громадян, адреса, за якою знаходиться домоволодіння та площа наданої земельної ділянки. Серед них, за адресою: АДРЕСА_2 та площа переданої ділянки, яка складає 0,13 га; за адресою: АДРЕСА_1 та площа переданої ділянки, яка складає 0,18.

Згідно висновку експертизи №16417, складеного 22 січня 2020 року встановити розміри земельної ділянки по АДРЕСА_2 та її конфігурацію, що відповідає площі вказаній в рішеннях Піщанської сільської ради та значаться в «погосподарських книгах» не має можливості. Порівняти межі земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0069 встановлені за «Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд для оформлення права власності гр. ОСОБА_12 розташованої за адресою: АДРЕСА_2 » (виконавець Приватне підприємство «Алгоритм 3» в 2015 році), з межами, відповідно до яких земельна ділянка відводилась під житлову забудову в попередні роки, не надається можливим. Проаналізувавши дані, щодо площі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , вказав, що в документах різних часів площа земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 вказана різна і не відповідає площі земельної ділянки з кадастровий номер :04:003:0069, вказаній в правовстановлюючих документах.

Крім того, як вбачається із висновку експертизи експертизі №16417 складеного 22 січня 2020 року дослідивши дані щодо лінійних розмірів земельної ділянки АДРЕСА_1 , можна прийти до висновку, що фактичні розміри земельної ділянки по периметру суттєво відрізняються від даних «Викопіювання з плану кварталу» складеного 1986 році та «Акту обстеження земельної ділянки» складеного 07 червня 2015 року. Фактична площа земельної ділянки 0,11 га не відповідає площі переданій відповідно до рішення Виконавчого комітету Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області №16 від 29 травня 1996 року громадянам в приватну власність (0,18 га).

Що ж стосується розташування сараю із шпал літ. «Б», то експерт у своєму висновку експертизи експертизі №16417 складеного 22 січня 2020 року зазначив наступне.

На «Плані земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_2 і № НОМЕР_4 » видно, що межа земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 ( ОСОБА_2 ) по АДРЕСА_1 пересікає господарську будівлю літ. «Б» (із шпал), розташовану в межах даного домоволодіння. З протилежного боку (домоволодіння АДРЕСА_7 ) межа проходить по стіні господарських будівель і споруд, розташованих на межі домоволодіння АДРЕСА_7 .

Відповідно до ДБН Б.2.2-12:2018 [4.12]: 6.1.41 "При розміщенні будинків в кварталах, забудова яких історично склалася, для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В. 1.1 -25-2009".

Таким чином, розташування межі між земельними ділянками АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 та АДРЕСА_7 по лінії, де розміщена господарська будівля літ. «Б» (із шпал), та по лінії де розміщена стіна господарських будівель і споруд домоволодіння АДРЕСА_7 , не відповідає будівельно-технічним нормам, а саме п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2018.

Як видно на «Плані земельних ділянок» [додатку №1 до висновку], межа земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 проходять по сумісній огорожі між домоволодіннями АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 . до стіни сараю літ. «Б» (із шпал).Далі межа перетинає господарську будівлю літ. «Б» (із шпал) і йде по прямій на кут огорожі домоволодіння АДРЕСА_8 .

Таким чином частина земельної ділянки, що знаходиться під проходом до городів, влаштованим між домоволодіннями АДРЕСА_2 та домоволодінням АДРЕСА_8 , накладається на межі земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_2 .

Також, як вбачається із висновку експертизи №1067/3390 від 30 червня 2017 року будівля зі шпал, котра фактично знаходиться на межі земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресами АДРЕСА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_4 не являється самочинною побудовою і є господарською будівлею.

Технічно знести частину сараю, що знаходиться на спірній земельній ділянці ОСОБА_1 не уявляється можливим, для забезпечення відповідності будівельних норм і правил його необхідно перенести повністю на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , на відстань не менше 1,0 м. від суміжної межі співвласників, про що вказав експерт у своєму.

Таким чином, з викладеного вбачається, спірний сарай не є самочинною побудовою, а є господарською будівлею. Разом з тим, як зазначено експертом частина цієї господарської будівлі розташована на земельній ділянці ОСОБА_1 , що свідчить про порушення прав останньої, як користувача земельною ділянкою, а тому висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для її знесення, оскільки з 1960 року побудови сараю ніяких претензій користувачі суміжної земельної ділянки щодо його розташування не пред`являли є безпідставними, з огляду на те, що порушення права ОСОБА_1 встановлено і триває.

Отже, сарай літ. «Б» - підлягає знесенню, а межа між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , в тій частині, яка буде звільнена від цієї будівлі відновленню за даними Державного земельного кадастру.

Відсутні належні да допустимі докази того, що площа земельної ділянки АДРЕСА_1 в іншій частині зменшена за рахунок збільшення площі земельної ділянки № НОМЕР_3 , тому в решті вимоги про відновлення становища ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про знесення сараю та відновлення становища позивача шляхом визначення меж землекористування підлягає скасуванню з ухвалення в цій частині нового рішення щодо зобов`язання ОСОБА_2 знести сарай із шпал літ. «Б», розташований на межі земельної ділянки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та відновити межу між земельними ділянками в тій частині, яка буде звільнена від цієї будівлі за даними Державного земельного кадастру.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 28 січня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про знесення сараю та відновлення становища позивача шляхом визначення меж землекористування - скасувати.

Ці позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 знести сарай із шпал літ. «Б», розташований на межі земельної ділянки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та відновити межу між земельними ділянками в тій частині, яка буде звільнена від цієї будівлі за даними Державного земельного кадастру.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.Ю. Тичкова