Справа № 594/100/20
Номер провадження 2/676/1186/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді Швець О.Д.

з участю секретаря Чекашкіної О.Л.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представники відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янець-Подільському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила прово на користування житловим приміщенням і зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх вимог вказує, що є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.04.2001 року. Відповідачка є племінницею позивача, зареєстрований як член сім`ї, однак за вказаною адресою не проживає, комунальні платежі та витрати на обслуговування житла не сплачує, речей належних відповідачу в будинку не має. Відповідач проживає за іншою адресою в с. Кудринці, Борщівського району, Тернопільської області, але знятись з реєстрації не бажає, чим чинить позивачу перешкоди у володінні та розпорядженні своєю власністю, в отриманні субсидії на оплату комунальних послуг. Тому просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1 і зняти її з реєстрації.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 25.03.2020 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 21.07.2020 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

В суді позивач та її представник позов підтримали, просять задовольнити.

Відповідач та її представник позов не визнали, заперечили проти його задоволення, надали відзив на позов. Свої заперечення мотивують тим, що відповідач більше 10 років з 2010 року здійснювала і здійснює по мірі можливості догляд за позивачем, що включає: допомогу по господарству, догляд за подвір`ям, обробіток городу, заготівля дров на зиму, здійснення капітального та поточного ремонту житла, обладнання будинку газопостачанням та інше. Відповідач дійсно проживає з позивачем не постійно, оскільки має також інше місце проживання. Відповідач систематично використовує дане житло в межах своїх прав, передбачених Законом. Долучені позивачем письмові докази про не проживання відповідача за місцем реєстрації вважає неналежними, оскільки інформація не містить з якої дати по яку дату відповідач не проживає та не веде спільне господарство з позивачем, жодного твердження щодо системності або чіткого зазначення конкретної кількості календарних днів в році коли ОСОБА_3 не проживала за місцем реєстрації, просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.04.2001 року серія АВР № 739785, зареєстроване в реєстрі №1-1157, ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Слобідсько-Рихтівської сільської ради № 782/02-26 від 12.11.2019 р., ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 у власному житловому будинку. В цьому житловому будинку зареєстрована її племінниця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з тіткою спільного господарства не веде і не проживає.

Актом обстеження місця проживання ОСОБА_3 1969 року народження від 12.11.2018 р., від 03.01.2019 р., від 11.03.2019 р., встановлено, що ОСОБА_3 1969 року народження, зареєстрована 23 листопада 2010 року в погосподарському номері ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , але за місцем реєстрації не проживає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показала, що її мати протягом 2 років здійснює догляд за ОСОБА_1 ОСОБА_1 проживає у будинку матері, яка весь цей час забезпечує ОСОБА_1 родуктами харчування, обробляла її город. ОСОБА_3 в цей період в будинку ОСОБА_1 не було.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , соціальний працівник, показала, що ОСОБА_3 тривалий час доглядала за ОСОБА_1 , допомагала обробляти город, заготовляла дрова. Однак останні два роки ОСОБА_3 до ОСОБА_1 не навідувалась, не проживала в її будинку. ОСОБА_1 сама купляла продукти харчування, ліки купляла вона. ОСОБА_3 постійно проживає в с. Кудринці.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що ОСОБА_3 дійсно доглядала за ОСОБА_1 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що з ОСОБА_1 є близькі родичі, протягом життя багато допомагали їй. Так, він будував будинок, в якому проживає ОСОБА_1 ОСОБА_3 з 2010 року допомагала ОСОБА_1 по господарству, робила ремонт в будинку, купляла продукти харчування, але в тітки постійно не жила, тільки декілька раз ночувала.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина перша та друга статті 319 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб (частина перша статті 383 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ця норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно зі статтею 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статті 71 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних причин для такого не проживання.

Відповідно до статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відтак, на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Подібний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц.

Згідно з ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність її за місцем реєстрації більше одного року з поважної причини.

Доводи представника відповідача про відсутність належних та допустимих доказів що підтверджують відсутність відповідача в спірному будинку суд оцінює критично.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Реєстрація відповідача ОСОБА_3 за адресою позивача чинить перешкоди позивачу у розпорядженні майном.

Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Враховуючи, що ОСОБА_3 більше одного року не проживає за місцем реєстрації без поважної причини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст.. 141 ЦПК України судові витрати відшкодовуються пропорційно обсягу задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 128, 141, 263-265, 280 ЦПК України,ст..ст. 317, 321, 391, 405 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила прово на користування житловим приміщенням і зняття з реєстрації - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 листопада 2020 року.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д.