Справа № 496/4246/19
Провадження № 2/496/688/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря - Мединської К.І.,

представника позивача - Разумової О.В. ,

прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області - Кириліна Є.Ю.

відповідача - ОСОБА_2 ,

неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 ,

законний представник неповнолітньої особи - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовом Біляївської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації, про відібрання дитини без позбавлення його батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить відібрати малолітню (на час подання позову 31.10.2019 р.) ОСОБА_3 2006 року народження від батька ОСОБА_2 без позбавлення його батьківських прав та стягнути аліменти на утримання доньки, які будуть перераховуватись на особистий рахунок дитини.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач по справі разом з ОСОБА_5 має двох дітей, сина ОСОБА_6 2005 року народження та доньку ОСОБА_3 2006 року народження. Діти постійно проживають з матір`ю, до сина за рішенням суду були застосовані примусові заходи виховного характеру, а доньку ОСОБА_3 за рішенням Біляївської міської ради було відібрано у матері за неналежне виконання батьківських обов`язків. Оскільки дитина, прогулюю навчання, та майже не ночує дома. За рішенням суду від 04.10.2019 року ОСОБА_3 було відібрано від матері на два роки, а з батьком проведено профілактичну бесіду в ході якої було встановлено, що він має низький батьківський потенціал, категорично відмовляється від виховання доньки, мотивуючи це відсутністю власного житла та доходу. Батьки зобов`язанні до повноліття дитини забезпечувати її, тому з відповідача також слід стягнути аліменти.

Представник позивача в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, підтримала рішення виконавчого комітету Біляївської міської ради про відібрання дитини від батька.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та зазначив, що дитина забезпечена всім необхідним, донька повинна проживати вдома, адже їй там буде краще.

Представник третьої особи прокурор Кирилін Є.Ю. підтримав позовні вимоги. Зазначив, що дитина вже давно знаходиться під його наглядом, вона систематично тікає з притулку, веде бродячий спосіб життя, поведінка дівчинки жахлива. Вважає, що за цей рік вдасться влаштувати дитину до училища.

Неповнолітня ОСОБА_3 в судовому засіданні в присутності її представника закладу в якому вона перебуває - ОСОБА_4 , заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що втікала з притулку бо не хоче там перебувати, вона бажає проживати з батьком у нього вдома. В будинку батька умови проживанні хороші, їжу готує бабуся, з дружиною батька вона спілкується. Щодо крадіжок, то вона їх не скоювала, до школи не ходила тому, що подружки кликали на прогулянки, при цьому батько проводив з нею бесіди, та зазначав, що у разі пропуску занять вона буде мати наслідки в майбутньому. Вона палить та вживає алкогольні напої, однак батько ніколи при ній не вживав алкоголю.

Представник третьої особи: Біляївської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, однак до матеріалів справи надано пояснення начальника служби у справах дітей в яких вона повідомляє, що причиною неявки в судове засідання є велике навантаження співробітників, просить прийняти рішення за наявними матеріалами. Щодо обставин по справі, то відповідач не приймає участі у вихованні дитини, ОСОБА_3 знаходиться на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, мати має поганий вплив на дитину. Органами внутрішніх справ було виявлено дитину на території м. Білявка без супроводу дорослих, та з метою соціальної, психологічної та педагогічної допомоги направлено до центру реабілітації дітей. Під час знаходження ОСОБА_3 в центрі соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей РДА, батько не відвідував доньку, не надав кошти на її утримання та не виявив бажання повернути доньку (а.с. 31-32, 38-39).

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши в судовому засіданні пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є батьком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 , виданого першим ВРАЦС Біляївського районного УЮ в Одеській області, актовий запис № 127 (а.с. 11).

Представниками управління освіти, сім`ї та молоді було проведено бесіду з ОСОБА_2 за результатом, якої було складено протокол бесіди від 15.10.2019 року, згідно якого було встановлено, що за адресою проживання батька дитини також проживає її бабуся та жінка відповідача, місця для проживання ОСОБА_3 немає, оскільки жила площа складається лише з однієї кімнати. ОСОБА_2 відмовляється від виховання доньки, оскільки немає постійного джерела доходу, та свого житла. Відповідача також отримав акт попередження щодо неналежного виконання батьківських обов`язків (а.с. 6-8).

Згідно довідки директору центру від 30.10.2019 р. - ОСОБА_3 дійсно з 13.03.2019 р. перебувала в центрі соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей РДА, згідно відповіді повідомлення навчальному закладу у якому навчається дитини, батько з березня місяця 2019 року та станом на жовтень 2019 року не відвідував доньку (а.с. 9,14).

Згідно характеристики класного керівника - ОСОБА_3 навчальним матеріалом володіє на середньому рівні, запам`ятовує матеріал повільно, не активна на заняттях, одна досить товариська, до громадських доручень ставиться сумлінно (а.с. 10).

Рішенням виконавчого комітету Біляївської об`єднаної територіальної громади Біляївської міської ради № 197 від 17.10.209 року було вирішено відібрати без позбавлення батьківських прав у ОСОБА_2 його доньки ОСОБА_3 2006 р.н. (а.с. 4-5).

На доказ того, що відповідач дійсно погано виконує свої батьківські обов`язки, до справи надано ухвалу суду від 31.05.2017 року про застосування до його сина заходів виховного характеру (а.с. 12-13).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, якщо батьки: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання (п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 170 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 153 СК України - мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За вимога статті 171 СК України, суд повинен врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

В судовому засіданні ОСОБА_3 зазначила, що прагне спілкування з батьком, проживати разом з ним, відповідач також в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні, адже дитина повинна проживати в сім`ї.

Представник позивача пояснила, що зараз відповідач змінився на краще, у будинку облаштована кімната для доньки, він працює.

Згідно ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.)

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дітей, суд враховує те, що форми й методи виховання дітей не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, приймаючи до уваги висновок про участь батька у вихованні дітей, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Норми ст. 7 СК України передбачають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно ч. 4. 5 ст. 19 СК України - при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Суд ознайомився з рішенням виконкому про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав та поясненнями третіх осіб, однак, при вирішені питання по суті, зважаючи на вищевказані норми, суд в першу чергу повинен керуватись інтересами дитини, думка якої була вислухана в судовому заїданні.

Слід також зауважити, що згідно ч. 3 ст. 171 СК України, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

До матеріалів справи не надано достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, жорстокого поводження з дитиною чи те, що він є хронічним алкоголіком або наркоманом, батько не примушував її до жебракування та бродяжництва.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року).

Отже, при винесенні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд приймає до уваги інтереси дитини, які переважають над інтересами установленими позивачем. Дитина висловила думку про те, що бажає спілкуватись із батьком, проживати з ним, відповідач в свою чергу вважає, що донька повинна проживати з його сім`єю. Стороною позивача не надано достатніх доказів, які б стали підставою для застосування судом таких радикальних дій, як відібрання дитини від батька, поведінка якого щодо батьківства змінилась на краще.

Щодо вимоги про стягнення аліментів, то відповідно ч. 4 ст. 170 СК України, тільки при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 7, 19, 152, 153, 155, 157, 170, 171 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 79-81, 177, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» суд

У Х В А Л И В:

В позові Біляївської міської ради Одеської області (адреса : 67600, Одеська область, м. Біляївка, пр. Незалежності, буд. 9) до ОСОБА_2 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ), третя особа: служба у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації (адреса: 67600, Одеська обл., м. Біляївка, вул. Миру, буд. 1) про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 11.12.2020 року.

Суддя В.М. Буран