Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2020 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді САВЛУК Т.В., за участі секретаря Бурячек О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Дніпровський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Центр захисту дітей «Наші діти» про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , з вимогами: виключити з актового запису № 3132 від 03 листопада 2010 року про народження дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиненого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як батька дитини.

14 серпня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

18 жовтня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про призначення експертизи судово-медичної генетичної ідентифікації, провадження по справі зупинено до проведення експертизи експертами Міського бюро Судово-медичної експертизи.

23 липня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у справі та розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

07 серпня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у цивільній справі та призначити до судового розгляду по суті.

07 серпня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про залучення Центру захисту дітей «Наші діти» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Дніпровський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.

01 жовтня 2019 року до суду надійшла заява (клопотання) відповідача ОСОБА_2 ., в якій зазначає про те, що повністю ознайомлена із позовною заявою ОСОБА_1 про виключення з актового запису про батьківство. Користуючись правом, передбаченим ч. 1 ст. 174 ЦПК України, відповідач повністю визнає заявлені вимоги та не заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. При цьому зазначила, що з позивачем не проживає з 2003 року, тому останній не являється біологічним батьком ОСОБА_3 . Реєстрація її доньки ОСОБА_3 проводилась зі слів відповідача, згоди у позивача на запис його батьком під час реєстрації народження ОСОБА_3 відповідач не запитувала, тому позивач не знав ні про народження відповідачем дитини ні про те, що під час реєстрації новонародженої дитини позивача зазначать в свідоцтві про народження як її батька.

Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутністю, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнає в повному обсязі та просила його задовольнити.

Третя особа - Дніпровський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином.

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не з`явилися, направили заяву, відповідно до якої просили розглянути позовну заяву у вирішенні якої поклались на розсуд суду. При цьому зазначили, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 влаштована до Центру захисту дітей «Наші діти», де перебуває на даний час. Мати дитини ОСОБА_2 відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва позбавлена батьківських прав.

Третя особа - Центр захисту дітей «Наші діти» в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 122, 136 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 247, 260, 261, 263-265, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, -

Судом встановлено, що 13 жовтня 2001 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 , який був розірваний 10 серпня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 19 березня 2014 року.

Згідно свідоцтва про народження, виданого 21 березня 2019 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Києві, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження внесено запис № 3132.

Батьком дитини зазначений ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 .

Відповідно до інформації, що міститься у Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 22 березня 2019 року № 1, наданому Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, при державній реєстрації народження дитини заявником була мати, ОСОБА_2 , і реєстрація проводилась відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України та на підставі пред`явлених нею документів. При цьому згідно відомостей про відмітки, зроблені в актовому записі: «Паспорт батька не пред`явлено, громадянство та місце проживання документально не підтверджено. Шлюб припинено. Актовий запис про розірвання шлюбу № 710 від 10 серпня 2010 року відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва..»

Відповідно до ч. 2 ч. 3 Сімейного кодексу України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.

Відповідно до ч.1 ст.136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 Сімейного кодексу України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

На підставі ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документами закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно із ч.2 ст.136 Сімейного кодексу України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в книзі реєстрації народжень шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину у шлюбу, - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.

Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. (ст.66 Цивільного процесуального кодексу України).

Під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо.

Згідно висновку експертизи судово-медичної генетичної ідентифікації Міського бюро Судово-медичної експертизи № 103-158-2020 від 13 липня 2020 року, шляхом проведення молекулярно-генетичного дослідження встановлено: біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 виключаеться.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 ЦПК України)

Згідно ч.1 ст.189 Кодексу про шлюб та сім`ю України реєстрація встановлення батьківства провадиться на підставі спільної заяви батьків або судового рішення.

В пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» N 16 від 12.06.1998р роз`яснено судам, що в тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про встановлення батьківства мають розглядатися лише одночасно з вимогами про вилучення відомостей про батька із актового запису про народження дитини, яким підтверджувалось інше її походження.

Відповідно до п. 20 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні від 18 жовтня 2000 року № 52/5, затверджених наказом Міністерства юстиції України, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 був записаний батьком доньки відповідача ОСОБА_2 , хоча не є біологічним батьком народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини ОСОБА_3 , оскільки дитина була зачата у шлюбі, хоча сторони не підтримували відносини та не проживали разом з 2003 року.

Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності з позиції належності та допустимості, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про виключення відомостей про ОСОБА_1 , як про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису №3132, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 03 листопада 2010 року

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Дніпровський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Центр захисту дітей «Наші діти» про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 121, 125, 128, 134, 150 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Судку України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст.1, 4, 10, 11, 12, 76-81, 89, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Дніпровський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Центр захисту дітей «Наші діти» про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, - задовольнити.

Зобов`язати Дніпровський районний у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві внести зміни до актового запису № 3132 від 03 листопада 2010 року, вчинений Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, виключити відомості про ОСОБА_1 , як про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до положень ч.1 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я: