Cправа № 633/379/20
Номер провадження № 2-к/633/1/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2020 року Печенізький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Тимченко А.М.,

за участю секретаря судового засідання - Меденець Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Печеніги, Харківської області клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення рішення суду Осиповичського району Могильовської області Республіки Білорусь від 17 січня 2018 року відносно ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів на утримання дітей

УСТАНОВИВ:

03 серпня 2020 року до Печенізького районного суду Харківської області надійшло клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Осиповичського району Могильовської області Республіки Білорусь від 17 січня 2018 року відносно ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

У своєму клопотанні заявниця, посилаючись на рішення вказане вище просить визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Осиповичського району Могильовської області від 17 січня 2018 року в частині стягнення аліментів на утримання дітей на її користь з ОСОБА_2 .

Того ж дня інформацію щодо клопотання ОСОБА_1 було внесено до системи автоматизованого розподілу, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 633/379/20 ( номер провадження 2-к/633/1/2020), та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (суддя доповідач) обрано А.М. Тимченко.

Відповідно до ч.1 ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцем знаходження боржника.

З метою встановлення зареєстрованого місця проживання або перебування боржника, 04.08.2020 судом направлені запити до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ( вих. № 633/379/20/2118/2020) та Виконавчого комітету Мартівської сільської ради Печенізького району Харківської області ( вих. № 633/379/20/2119/2020), щодо надання до суду відомостей про реєстрацію місця проживання (перебування) та інших персональних даних відносно боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, 04.08.2020 року ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , суд направив лист, в якому відповідно до ч.1 ст.467 ЦПК України роз`яснив боржнику право надати у місячний строк заперечення проти клопотання та зазначив, що у разі ненадання у місячний строк заперечень, клопотання буде розглянуте судом на підставі доданих до нього документів.

18 серпня 2020 року на адресу суду надійшов лист відповідь на запит від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання від 14 серпня 2020 року згідно якого за відомостями ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець села Мартове Печенізького району Харківської області зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

03 вересня 2020 року за вихідним номером 633/379/20/2422/2020 Печенізький районний суд Харківської області повторно направив лист, в якому відповідно до ч.1 ст.467 ЦПК України роз`яснив боржнику ОСОБА_2 право надати у місячний строк заперечення проти клопотання та зазначив, що уразу ненадання у місячний строк заперечень, клопотання буде розглянуте судом на підставі доданих до нього документів.

09 вересня 2020 року до суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового повідомлення, направлене боржнику ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання, з відміткою Укрпошти « за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до вимог ч.1 ст. 467 ЦПК України боржнику ОСОБА_2 був наданий місячний строк для подачі заперечення на клопотання ОСОБА_1 про стягнення з останнього аліментів, який сплив 12 жовтня 2020 року.

Ухвалою судді Печенізького районного суду Харківської області Тимченко А.М. від 12 жовтня 2020 року прийнято до розгляду клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Осиповичського району Могильовської області Республіки Білорусь від 17 січня 2018 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 , призначено судове засідання на 10 листопада 2020 року на 10.00 годину. Копія ухвали направлена боржнику.

З матеріалів справи вбачається, що за зареєстрованим місцем свого проживання ОСОБА_2 не отримує судову кореспонденцію Печенізького районного суду Харківської області.

Так, в судові засіданні призначені на 10.11.2020 року та 24.11.2020 року боржник ОСОБА_2 двічі не з`явився. За зареєстрованим у встановленому порядку місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , судову кореспонденцію він не отримує, конверти повертаються до суду з відміткою « за закінченням терміну зберігання». В судове засідання 15.12.2020 року боржник також не з`явився, причину неявки не повідомив. Про день, місце і час розгляду клопотання повідомлений своєчасно та належно. З огляду на положення ст.128 ЦПК України, він вважається таким, що належним чином сповіщений про день і час розгляду справи.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 476 ЦПК України неявка без поважним причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали клопотання, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини та дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що 03 серпня 2020 року від Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків) до Печенізького районного суду Харківської області надійшло клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Осиповичського району Могильовської області Республіки Білорусь від 17 січня 2018 року відносно ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 в частині стягнення аліментів на утримання дітей.

Рішенням про судовий наказ про стягнення аліментів судді суду Осиповичського району Могильовської області від 17 січня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мартове Печенізького району Харківської області України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 33% всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 75% бюджету прожиткового мінімуму в середньому на душу населення, щомісячно, починаючи з 15 січня 2018 року і до повноліття дітей.

Згідно довідки голови суду Осиповичського району Могильовської області Республіки Білорусь рішення про судовий наказ про стягнення аліментів суду Осиповичського району Могильовської області від 17 січня 2018 року по справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів набрало законної сили 29 січня 2018 року та належить виконанню.

Згідно довідки голови суду Осиповичського району Могильовської області Республіки Білорусь громадянин ОСОБА_2 був своєчасно та належно повідомлений про дату та час судового розгляду у відповідності до норм ОСОБА_5 процесуального кодексу Республіки Білорусь та йому була вручена копія заяви про стягнення аліментів.

Відповідно до довідки голови суду Осиповичського району Могильовської області Республіки Білорусь рішенням про судовий наказ суду Осиповичського району Могильовської області від 17 січня 2018 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей виконувалось на території Республіки Білорусь. Станом на 15 червня 2020 року залишок заборгованості складає 1625 рублів 32 копійки Національного банку Республіки Білорусь.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 8 ст. 19 ЦПК України суди розглядають справи про оскарження рішень третейських судів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів, про оспорювання рішень міжнародного комерційного арбітражу, а також про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу, іноземного суду.

Порядок визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, врегульований главою 1 розділу ІХ ЦПК України.

Частиною першою статті 462 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки (стаття 463 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Частина перша статті 465 ЦПК України передбачає, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або, відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Згідно з частиною шостою статті 467 ЦПК України розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання.

Статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори» визначено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Частиною 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1своєї Постанови від 24.12.1999 року №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» роз`яснив, що розгляд судами клопотань про визнання і виконання рішень іноземних судів є особливою формою взаємної правової допомоги, яка надається Україною та іншими державами учасницями відповідних міжнародних договорів.

Суд, який розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені вищевказаним міжнародним договором, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове його виконання.

Ураховуючи, що зазначене вище рішення суду Осиповичського району Могильовської області Республіки Білорусь від 17 січня 2018 року добровільно боржником не виконане та при розгляді клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення суду не встановлені обставини, які б перешкоджали виконанню рішення іноземного суду, суд вважає клопотання законним та обґрунтованим, а вказане рішення таким, що підлягає примусовому виконанню на території України.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 462, 463, 464, 465, 466, 467 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду - задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Осиповичського району Могильовської області Республіки Білорусь від 17 січня 2018 року в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 , яким ухвалено стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мартове Печенізького району Харківської області, України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 33% всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 75% бюджету прожиткового мінімуму в середньому на душу населення, щомісячно, починаючи з 15 січня 2018 року і до повноліття дітей.

Боржнику ОСОБА_2 аліменти необхідно переводити за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Суддя: А.М. Тимченко