Дата документу 16.12.2020 Справа № 334/2465/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/2465/14 Головуючий у 1 інстанції: Гнатюк О.М.
Провадження № 22-ц/807/2337/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частини житлового будинку, встановлення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини житлового будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 08 червня 1979 року, посвідченого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою, реєстровий № 3723, належить 21/50 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 804 кв.м., з відповідними побутовими та господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 598 кв.м.

Власником інших 29/50 частин вищезазначеного житлового будинку є відповідач ОСОБА_2 .

Розподіл будинку між сторонами не провадився, однак був встановлений певний порядок користування.

На теперішній час сторони користуються земельною ділянкою з урахуванням частини земельної ділянки, що знаходиться в межах червоних ліній вулиці. Порядок користування земельною ділянкою між сторонами не встановлений.

У неї виникла необхідність оформити право власності на земельну ділянку, виділити в натурі частини будинку і земельної ділянки. Оскільки оформити право власності на надлишки земельної ділянки неможливо, бажала виділити в натурі належну 21/50 частину земельної ділянки виходячи з площі 598 кв.м.

Відповідно до ст. 364 ЦК України просила виділити в натурі із майна, що перебуває у спільній частковій власності з відповідачем ОСОБА_2 , 21/50 частку житлового будинку, а саме: кімнати 1-4, 1-5, 2-2, 2-3 будинку літ. А, житлову прибудову літ. А 1-2, навіс літ. И, погріб літ. пг-1, зливну яму №9, паркан №4, №7, водопровідний колодязь №8; відповідно до ст. 377 ЦК України виділити в натурі 21/50 частину земельної ділянки загальною площею 598 кв.м., яка відповідає частці у домоволодінні, згідно порядку користування, що фактично існує.

У березні 2015 року позивач змінила позовні вимоги, просила відповідно до ст. 364 ЦК України, з урахуванням перерозподілу часток 71/100 частина ОСОБА_2 та 29/100 частин ОСОБА_1 , що відповідає порядку користування, що склався, виділити їй у натурі 29/100 частин спірного житлового будинку у відповідності з варіантом розподілу, зазначеним у висновку експерта від 03 березня 2015 року, стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 33 400,00 грн., відповідно до ст. 377 ЦК України визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , виділивши їй у користування земельну ділянку згідно варіанту №3, зазначеному у висновку експерта від 03 березня 2015 року. Також просила стягнути з відповідача понесені судові витрати по оплаті судової будівельно-технічної експертизи в сумі 1850,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено, виділено позивачу в натурі в рахунок її частини в житловому будинку АДРЕСА_1 : у жилому будинку літ. «А» - кімнату «2-2» площею 14,2 кв.м., кімнату «2-3» площею 19,1 кв.м., загальною площею 33,3 кв.м.; надвірні споруди погріб літ. «пг1» під літ. «А1-2», навіс літ. «И», 1/2 частину замощення літ. «І», паркан №4, хвіртка №7, водопровідний колодязь №8, зливна яма №9, які відповідають фактично існуючому порядку користування та складають 29/100 частин домоволодіння. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 33400,00 грн.

Визначено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 загальною площею 598,00 кв.м., виділивши ОСОБА_1 у користування земельну ділянку площею 251,16 кв.м., позначену як S-2 (зелений маркер) на додатку №4 до висновку експертизи від 03 березня 2015 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1/2 частини вартості проведення судової експертизи у сумі 1850,00 грн.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2015 року відповідачу ОСОБА_2 виділено в натурі в рахунок її частини в житловому будинку АДРЕСА_1 : у жилому будинку літ. «А» АДРЕСА_1 : у жилому будинку літ. «А» кімнати «1-3» площею 7,0 кв.м., «1-4» площею 9,9 кв.м., «1-5» площею 17,8 кв.м., «1-6» площею 9,3 кв.м., «1-7» площею 5,2 кв.м., загальною площею 49,2 кв.м.; надвірні споруди погріб літ. «пг» під літ. «А», прибудова літ. «а2», сходи до літ. «а2», тераса до літ. «а2», 1/2 частина замощення «І», замощення «ІІ», замощення «ІІІ», водопровід №2, водомір №2, паркан №5, зливна яма №6, які відповідають фактично існуючому порядку користування та складають 71/100 частину домоволодіння. Відповідачу ОСОБА_2 виділено у користування земельну ділянку площею 346,84 кв.м., позначену як S-1 (жовтий маркер) на додатку №4 до висновку експертизи від 03 березня 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2015 року та додаткове рішення суду від 22 жовтня 2015 року у цій справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про виділ в натурі 29/100 частини житлового будинку скасовано і у цій частині її позовних вимог ухвалено нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі 29/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 із виділенням ОСОБА_2 71/100 частки у цьому домоволодіння та стягненням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі - 33 400 грн. відмовлено.

В іншій частині рішення суду та додаткове рішення у цій справі залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2015 року в не скасованій частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду України задоволено заяву ОСОБА_2 , ухвалу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2016 року, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2015 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2015 року в частині вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до 3-го варіанту, запропонованого у висновку судової експертизи від 03 березня 2015 року з урахуванням меж, визначених висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2020 року позов про визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково.

Визначено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 загальною площею 598,00 кв.м., виділено співвласнику ОСОБА_2 в особисте користування земельну ділянку S-1 площею 396,00 кв.м. (жовтий маркер згідно з додатком №1 до висновку експертизи №2503) за наступними розмірами:

Від точки 1 до точки 5 протяжністю 14,23 м.,

Від точки 5 до точки 6 протяжністю 16,82 м.,

Від точки 6 до точки 7 протяжністю 9,89 м.,

Від точки 7 до точки 8 протяжністю 1,78 м.,

Від точки 8 до точки 4 протяжністю 13,78 м.,

Від точки 4 до точки 1 протяжністю 28,02 м.,

Виділено співвласнику ОСОБА_1 в особисте користування земельну ділянку S-2 площею 202,00 кв.м. (зелений маркер згідно з додатком №1 до висновку експертизи №2503)

Від точки 2 до точки 3 протяжністю 28,76 м.,

Від точки 3 до точки 8 протяжністю 7,28 м.,

Від точки 8 до точки 7 протяжністю 1,78 м.,

Від точки 7 до точки 6 протяжністю 9,89 м.,

Від точки 6 до точки 5 протяжністю 16,82 м.,

Від точки 5 до точки 2 протяжністю 6,84 м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1/2 частини вартості проведення судових експертиз у сумі 4600 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, відсутність зміни часток сторін у праві власності на домоволодіння, зазначала, що фактичний порядок користування земельною ділянкою є наслідком незаконних дій відповідача, порушує її права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову про визначення порядку користування земельною ділянкою, визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту ІІІ поділу земельної ділянки висновку експерта №2034 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 03 березня 2015 року із зазначенням розмірів земельних ділянок, визначених у варіанті ІІІ поділу земельної ділянки висновку експерта №2503 за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 серпня 2019 року, судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою за варіантом, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що зазначений варіант відповідає фактично існуючому порядку користування земельною ділянкою, не порушує інтересів співвласників житлового будинку, при цьому, пославшись на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2015 року, зазначив, що вказаним рішенням ОСОБА_1 виділено в натурі приміщення та господарські споруди, які складають 29/100 частин домоволодіння.

З таким висновком не погоджується колегія суддів.

Відповідно до статті 90 ЗК України (в редакції, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу частини будинку) на землях міст при переході прав власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За приписами статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України.

Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

За правилом частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).

Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Саме до аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 листопада 2017 року у справі №6-2454 цс16.

Матеріалами справи підтверджено, що Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 22 від 13 липня 1959 року за житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , закріплено площу землекористування у розмірі 598 кв. м.(т.1,а.с.14).

Згідно з довідкою ТОВ «ЗМБТІ» від 24.10.2012 року, за даними технічного обстеження земельної ділянки АДРЕСА_1 , станом на 24.10.2012 року загальна площа земельної ділянки складає 804 кв.м., з яких: на підставі рішення виконкому Запорізької міської ради №22 від 13.07.1959р. - 598 кв.м, самочинно зайнято землі - 206 кв.м. (т.1, а.с.14).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 8 червня 1979 року, посвідченого нотаріусом Другої Запорізької Державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3723 на праві приватної власності належить 21/50 частка житлового будинку із надвірними будівлями, що розташовані на земельній ділянці площею 598 кв. м за адресою:АДРЕСА_1 (т.1, а.с.7-8). ТОВ "Запорізьке МБТІ" право власності ОСОБА_1 на 21/50 частину будинку зареєструвало 13 червня 1979 року за реєстровим номером 17239 (т.1, а.с.8 зворот.).

Договір купівлі-продажу від 08.06.1979 року, за яким позивач ОСОБА_1 набула право власності на 21/50 частину житлового будинку та господарських споруд, містить завірений нотаріально порядок користування житловим будинком та спорудами, а саме: у користування позивача ОСОБА_1 за зазначеним договором переходять приміщення, зазначені у плані: в житловому будинку «А-1»: кімнати жилі «2-2», «2-3», сіни літ. «а», туалет літ. «В», 1/2 частина паркану №1, льох під літ. «а». Зазначена 21/50 частина будинку вирахувана з дійсної загальної вартості жилого будинку та надвірних будівель. Розмір жилої площі будинку становить 66,2 кв.м. (т.1, а.с.7-8).

Власником 29/50 частин цього ж будинку на підставі договору дарування від 03 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 827, є відповідачка ОСОБА_2 . За вказаним договором дарування ОСОБА_3 , який зазначена частина житлового будинку належить на праві приватній власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 22.11.1989 року, подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар 29/50 частин житлового будинку, який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ( т.2, а.с.165).

Відповідно до пункту 2 Договору дарування, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 03 липня 2008 року, на земельній ділянці розташовано: житловий будинок, житловою площею 107,7 кв.м., цегла, на плані А; водопровід, на плані №2; замощення, на плані I; замощення, на плані II; замощення, на плані III; паркан, на плані №5; яма зливна, на плані №6; паркан, на плані №4.

Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ від 18 квітня 2005 року містить опис об`єкта нерухомості за адресою:АДРЕСА_1 : жилий будинок літ. А, площею 70,3 кв.м., житлова прибудова А1-2, вбиральня літ.Е, паркани №№ 3, 4, 5, замощення І, водогін №2, сарай літ. Д, сарай літ. Ж, самовільно побудовані: службова прибудова а2 (до будинку літ.А), житлова прибудова А1-2, сарай літ. Д, сарай літ. Ж, вбиральня літ. Е. В жилому будинку літ. А самовільно переобладнана кімната 1-6 площею 9,9 кв.м. Площа земельної ділянки 598 кв.м. Загальна вартість нерухомого майна 90 995,00 грн. Конкретне користування, зазначене у договорі купівлі-продажу від 08.06.1979 року, не співпадає з матеріалами технічної інвентаризації від 18.03.2005 року. Раніше невірно був здійснений обмір жилої площі будинку, дійсна жила площа будинку А 70,3 кв.м. (т.1, а.с.6).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2015 року ОСОБА_1 в рахунок її частини в житловому будинку АДРЕСА_1 виділено в натурі: у жилому будинку літ. «А» - кімнату «2-2» площею 14,2 кв.м., кімнату «2-3» площею 19,1 кв.м., загальною площею 33,3 кв.м.; надвірні споруди погріб літ. «пг1» під літ. «А1-2», навіс літ. «И», 1/2 частину замощення літ. «І», паркан №4, хвіртка №7, водопровідний колодязь №8, зливна яма №9, які відповідають фактично існуючому порядку користування та складають 29/100 частин домоволодіння.

Визначено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 загальною площею 598 кв.м., виділивши ОСОБА_1 у користування земельну ділянку, площею 251 кв.м., позначену як S-2 (зелений маркер) до додатку№4 до висновку експертизи від 03.03.2015 року (т.1, а.с. 124-127).

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2015 року ОСОБА_2 виділено в натурі в рахунок її частини в житловому будинку АДРЕСА_1 : у жилому будинку літ. «А» АДРЕСА_1 : у жилому будинку літ. «А» кімнати «1-3» площею 7,0 кв.м., «1-4» площею 9,9 кв.м., «1-5» площею 17,8 кв.м., «1-6» площею 9,3 кв.м., «1-7» площею 5,2 кв.м., загальною площею 49,2 кв.м.; надвірні споруди погріб літ. «пг» під літ. «А», прибудова літ. «а2», сходи до літ. «а2», тераса до літ. «а2», 1/2 частина замощення «І», замощення «ІІ», замощення «ІІІ», водопровід №2, водомір №2, паркан №5, зливна яма №6, які відповідають фактично існуючому порядку користування та складають 71/100 частину домоволодіння.

Відповідачу ОСОБА_2 виділено у користування земельну ділянку площею 346,84 кв.м., позначену як S-1 (жовтий маркер) на додатку №4 до висновку експертизи від 03 березня 2015 року (т.1, а.с.209-211).

17 листопада 2015 року Апеляційний суд Запорізької області задовольнив частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 , заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2015 року та додаткове рішення суду від 22 жовтня 2015 року у цій справі скасував в частині позовних вимог ОСОБА_1 про виділ в натурі 29/100 частини житлового будинку та ухвалив в цій частині нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про виділ в натурі 29/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 із виділенням ОСОБА_2 71/100 частки у цьому домоволодінні. В іншій частині рішення суду та додаткове рішення залишено без змін (т.1, а.с.224-228).

Постановою Верховного суду України від 01 листопада 2017 року задоволено заяву ОСОБА_2 , ухвалу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2016 року, рішення Апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2015 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2015 року скасовано в частині вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно висновку експерта №2034 від 03.03.2015 року за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , складається з наступних будівель та споруд: жилий будинок літ. А, погріб літ.пг під літ.А, жила прибудова літ.А1-2, погреб літ. пг1 під літ.А1-2, прибудова літ.а2, вбиральня літ.Е, сарай літ.З, навіс літ. И, сходи до літ.а2, тераса до літ.а2, замощення І, замощення ІІ, замощення ІІІ, водопровід №2, водомір №2, паркан №4, №5, зливна яма №6, хвіртка №7, водопровідний колодязь №8, зливна яма №9. З них самовільно збудовані - жила прибудова літ. А1-2, вбиральня літ. Е, сарай літ. З (т.1, а.с.75-95).

З технічної документації експертом встановлено, що жилий будинок складається з двох відокремлених квартир: квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться у користуванні ОСОБА_2 , та квартири АДРЕСА_3 , яка знаходиться у користуванні ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку експерта в користуванні ОСОБА_2 перебувають наступні будівлі та споруди: у жилому будинку (квартира АДРЕСА_2 ) кімнати 1-3 площею 7,0 кв.м., 1-4 площею 9,9 кв.м., 1-5 площею 17,8 кв.м., 1-6 площею 9,3 кв.м., 1-7 площею 5,2 кв.м., загальною площею 49,2 кв.м.; надвірні споруди погріб літ. пг під літ. А, прибудова літ. а2, сходи до літ. а2, тераса до літ. а2, частина замощення І, замощення ІІ, замощення ІІІ, водопровід №2, водомір №2, паркан №5, зливна яма №6.

В користуванні позивачки ОСОБА_1 знаходяться наступні будівні і споруди: у жилому будинку (квартира АДРЕСА_3 ) кімнати 2-2 площею 14,2 кв.м., 2-3 площею 19,1 кв.м., загальною площею 33,3 кв.м.; надвірні споруди погріб літ. пг1 під літ. А1-2, навіс літ. И, частина замощення літ. І, паркан №4, хвіртка №7, водопровідний колодязь №8, зливна яма №9.

Крім того у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 03.03.2015р. експертом запропоновано три варіанти порядку користування земельної ділянки, що передана в користування по АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку, площею 598 кв.м.

Перший варіант у відповідності із фактичним порядком користування ділянкою сторонами. При цьому співвласнику ОСОБА_2 пропонується в особисте користування земельна ділянка S-1 площею 396,00 кв.м. Співвласнику ОСОБА_1 пропонується в особисте користування земельна ділянка S-2 площею 202,00 кв.м.

У відповідності з ідеальними частками співвласників запропоновано два варіанти.

Позивач просила встановити порядок користування земельною ділянкою згідно третього варіанту, яким передбачено, що співвласнику ОСОБА_2 пропонується в особисте користування земельна ділянка S-1 площею 346,84 кв.м., що відповідає ідеальній частці - 29/50 часток (жовтий маркер). Співвласнику ОСОБА_1 пропонується в особисте користування земельна ділянка S-2 площею 251,16 кв.м., що відповідає ідеальній частці - 21/50 часток (жовтий маркер).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2019 року з метою виконання висновків, викладених Верховним Судом України в постанові від 01 листопада 2017 року, щодо відсутності у судових рішеннях меж земельних ділянок у справі була призначена додаткова судова-будівельно-технічна експертиза.

За результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.09.2019 року (висновок №2503) експертом запропоновано три варіанти поділу земельної ділянки, що передана в користування по АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку, площею 598 кв.м. (т.2, а.с.199-207).

За першим варіантом проведеної додаткової експертизи у відповідності із фактичним порядком користування ділянкою сторонами співвласнику ОСОБА_2 пропонується в особисте користування земельна ділянка S-1 площею 396,00 кв.м., що більш, ніж покладено на ідеальну частку у 29/50 частин на 49,16 кв.м., співвласнику ОСОБА_1 пропонується в особисте користування земельна ділянка S-2 площею 202,00 кв.м. що менш ніж покладено на ідеальну частку у 21/50 частин на 49,16 кв.м. (додаток №1).

У відповідності з ідеальними частками співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 запропоновано два варіанти: варіант № НОМЕР_1 та варіант №3 (Додаток №2 та Додаток №3 - відповідно).

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів на підтвердження її заперечень про те, що між попередніми власниками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 або ОСОБА_3 був укладений оформлений у встановленому законом порядку договір щодо порядку користування спірною земельною ділянкою.

Твердження ОСОБА_2 про те, що фактичний порядок користування земельною ділянкою був погоджений між попередніми власниками, з посиланням на наявність паркану, який поділяє спірну земельну ділянку та який був встановлений попередніми співвласниками ще до укладання нею договору дарування 03 липня 2008 року, спростовується змістом технічного паспорту, складеного станом на 23 січня 2008 року, який не містить зазначеної споруди (т.1, а.с.167-175).

Оригінал зазначеного технічного паспорту, наданий представником відповідача ОСОБА_2 був оглянутий в судовому засіданні апеляційного суду.

Той факт, що паркан, на існування якого посилається відповідачка, є на плані спірної земельної ділянки, який міститься в технічному паспорті, виготовленому станом на 25 вересня 2015 року (т.2, а.с.30-35), підтверджує саме пояснення позивача, що цей паркан був побудований саме ОСОБА_2 після набуття права власності на 29/50 частин житлового будинку за договором дарування.

Отже, висновок суду першої інстанції в частині погодження існуючого порядку фактичного користування земельною ділянкою попередніми співвласниками є помилковим та спростовується наявними в справі письмовими доказами.

Крім того, вищезазначені обставини підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які пояснили суду, що паркани, які поділяють спірну земельну ділянку були зведені вже ОСОБА_2 приблизно в 2012-2013 роках, за попереднього співвласника земельна ділянка не поділялась.

При цьому висновок суду в цій частині щодо обставин 1978 року було зроблено на підставі показань, наданих свідками: ОСОБА_8 , який на той час був малолітньою дитиною; ОСОБА_9 , яка пояснила, що не пам`ятає, коли саме на дільниці з`явився паркан, та ОСОБА_10 , який зазначив, що у нього також конфлікт з позивачкою щодо землекористування.

Вирішуючи спір та визначивши порядок користування спірною земельною ділянкою виділивши позивачці в особисте користування земельну ділянку площею 202,00 кв.м., що на 49,16 кв.м., менше, ніж покладено на ідеальну частку у 21/50 частини, суд першої інстанції виходив з того, що частка позивача в праві власності на будинок складає 29/100 частин, а частка відповідача 71/100 частину та безпідставно послався на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2015 року, оскільки зазначене судове рішення в частині позовних вимог про виділ в натурі 29/100 частини житлового будинку було скасовано рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року та в задоволенні цих вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, затверджуючи порядок користування ділянкою відповідно фактичного не звернув уваги на те, що такий порядок порушує права ОСОБА_1 , адже в її користування виділяється земельна ділянка на 49,16 кв.м. менша, ніж покладено на належну їй частку в домоволодінні.

Враховуючи загальну площу та конфігурацію спірної земельної ділянки, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що таке відхилення від ідеальної частки позивача (більш ніж 24 % площі ділянки ) є значним, суттєвим та порушує право ОСОБА_1 на землекористування.

Натомість, визначений експертом у третьому варіанті порядок користування земельною ділянкою відповідає ідеальним часткам співвласників у домоволодінні, є оптимальним та доцільним, не передбачає ділянок, що знаходяться в спільному користуванні, дозволяє співвласникам обслуговувати житловий будинок та споруди.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем доведено той факт, що наявне на теперішній час право землекористувача ОСОБА_2 порушує право іншої особи - ОСОБА_1 на користування земельною ділянкою відповідно до її частки майна, що знаходиться в спільній частковій власності.

З огляду на викладене, рішення суду згідно з п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою, встановлення порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 загальною площею 598,00 кв.м., з виділенням співвласнику ОСОБА_2 . в особисте користування земельної ділянки S-1 площею 346,84 кв.м. (жовтий маркер) згідно з варіантом №3 (додатком №4) до висновку експертизи №2503 за наступними розмірами:

Від точки 1 до точки 5 протяжністю 9,53 м.,

Від точки 5 до точки 6 протяжністю 10,37 м.,

Від точки 6 до точки 7 протяжністю 4,74 м.,

Від точки 7 до точки 8 протяжністю 6,29 м.,

Від точки 8 до точки 9 протяжністю 9,89 м.,

Від точки 9 до точки 10 протяжністю 1,78 м.,

Від точки 10 до точки 4 протяжністю 1,78 м.,

Від точки 4 до точки 1 протяжністю 28,02 м.; та виділенням

співвласнику ОСОБА_1 в особисте користування земельної ділянки S-2 площею 251,16 кв.м. (зелений маркер) згідно з варіантом №3 (додатком №4) до висновку експертизи №2503 за наступними розмірами:

Від точки 2 до точки 3 протяжністю 28,76 м.,

Від точки 3 до точки 10 протяжністю 7,28 м.,

Від точки 10 до точки 9 протяжністю 1,78 м.,

Від точки 9 до точки 8 протяжністю 9,89 м.,

Від точки 8 до точки 7 протяжністю 6,29 м.,

Від точки 7 до точки 6 протяжністю 4,74 м.,

Від точки 6 до точки 5 протяжністю 10,37 м.,

Від точки 5 до точки 2 протяжністю 11,54 м.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 рішення суду не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2020 року у цій справі в частині вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою скасувати та прийняти в цій частині нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою задовольнити.

Встановити порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 загальною площею 598,00 кв.м., виділивши співвласнику ОСОБА_2 в особисте користування земельну ділянку S-1 площею 346,84 кв.м. (жовтий маркер) згідно з варіантом №3 ( додатком №4) до висновку експертизи №2503 за наступними розмірами:

Від точки 1 до точки 5 протяжністю 9,53 м.,

Від точки 5 до точки 6 протяжністю 10,37 м.,

Від точки 6 до точки 7 протяжністю 4,74 м.,

Від точки 7 до точки 8 протяжністю 6,29 м.,

Від точки 8 до точки 9 протяжністю 9,89 м.,

Від точки 9 до точки 10 протяжністю 1,78 м.,

Від точки 10 до точки 4 протяжністю 1,78 м.,

Від точки 4 до точки 1 протяжністю 28,02 м.,

Виділити співвласнику ОСОБА_1 в особисте користування земельну ділянку S-2 площею 251,16 кв.м. (зелений маркер згідно з варіантом №3 додатком №4 до висновку експертизи №2503 за наступними розмірами:

Від точки 2 до точки 3 протяжністю 28,76 м.,

Від точки 3 до точки 10 протяжністю 7,28 м.,

Від точки 10 до точки 9 протяжністю 1,78 м.,

Від точки 9 до точки 8 протяжністю 9,89 м.,

Від точки 8 до точки 7 протяжністю 6,29 м.,

Від точки 7 до точки 6 протяжністю 4,74 м.,

Від точки 6 до точки 5 протяжністю 10,37 м.,

Від точки 5 до точки 2 протяжністю 11,54 м.,

В іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 грудня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова