справа № 166/1459/19
провадження № 2/166/23/20
РІШЕННЯ

іменем України

13 березня 2020 року смт.Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді Свистун О.М.,

за участю секретаря - Омелько Н.І.,

представника позивачки - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції із Костопільським районним судом Рівненської області цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах позивачки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

встановив:

09 грудня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах позивачки ОСОБА_2 із позовною заявою, в якій зазначив, що у шлюбі з відповідачем позивачка народила двоє дітей: синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач, як батько дітей, будь-якої допомоги на їх утримання не надає. ОСОБА_3 фізично здоровий, працездатний, матеріально забезпечений, оскільки постійно виїжджає за кордон на заробітки.

Позивачка самостійно несе витрати на належне утримання дітей, харчування, купівлю одягу, оплату витрат, пов`язаних з відвідуванням навчальних закладів.

Зазначила, що, працюючи на посаді оператора на лінії ребросклеювання «ОДЕК» Україна, самостійно забезпечувати дітей не взмозі, тому просить суд стягувати з відповідача аліменти на їх утримання в розмірі по 1500 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом до досягнення старшою дитиною повноліття.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у заяві. Просить позов задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судових засідань, до суду не з`явився. 03 січня 2020 року подав відзив на позов, в якому зазначив про часткове визнання позову. Вказав, що батьки повинні в рівних долях нести витрати на утримання дитини. Позивачкою ж не надано жодних доказів, які б вказували на те, що вона несе витрати на дітей в розмірі 6000 грн щомісячно, половину з яких хоче отримувати від відповідача. Зазначив, що регулярно допомагає дітям, придбаває їм речі (одяг, взуття, мобільні телефони), надає грошові кошти, спілкується за допомогою засобів телефонного зв`язку, відвідує особисто. У період шкільних канікул діти приїжджають до нього, і в цей час витрати на їх утримання несе виключно він. З огляду на те, що він офіційно ніде не працює, отримує нерегулярний, мінливий дохід, згідний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі по 1200 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій вказав, що відповідач не оспорює факт проживання дітей разом із позивачкою у с.Постійне Костопільського району Рівненської області та навчання дітей у школі за місцем проживання, отже, не оспорює й факту понесення позивачкою витрат на утримання дітей. Зазначив, що старший син ОСОБА_4 з 2018 року перебуває на обліку в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня» із діагнозом: хронічний тікозний розлад. Твердження відповідача про непрацевлаштованість вважає неправдивими, оскільки останній постійно виїжджає на заробітки до Республіки Польща, де отримує пристойний дохід. Зазначив, що у 2018 року відповідач частково відшкодував витрати позивачки на придбання дитячого одягу, у 2019 році надав лише 3000 гривень.

Позов підлягає до задоволення.

Судом установлено, документально підтверджено свідоцтвами про народження НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , виданими Здомишельською сільською радою Ратнівського району Волинської області, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ст.141 згаданого Кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей.

Сторонами у поданих до суду заявах по суті справи (позовній заяві, відзиві, відповіді на відзив) визнається, що їх діти проживають разом із матір`ю у с.Постійне Костопільського району Рівненської області.

У силу ст.141 СК України відповідач як батько дітей зобов`язаний брати участь у їх вихованні та утриманні поряд з позивачкою, а його проживання окремо від дітей не впливає на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частинами 1, 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Виходячи із норм СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається рівною мірою на матір і батька.

У ч.1 ст. 184 СК України зазначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону. За ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум з 1 січня 2020 року на дітей віком від 6 до 18 років становить 2218 гривень.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Таким чином, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму задовольняє тільки мінімальні потреби дитини, вказана величина свідчить про мінімальний рівень матеріального забезпечення.

Установлено, що позивачка з 02 грудня 2018 року працює на посаді оператора на лінії ребро склеювання у ТОВ «ОДЕК» Україна й отримує середньомісячний дохід у розмірі 8844 грн (53065,54 грн /6).

Син сторін, ОСОБА_4 , перебуває на обліку у Волинській обласній психіатричній лікарні з діагнозом: хронічний тікозний розлад й потребує спостереження лікаря, що стверджено консультаційним висновком спеціаліста від 13.01.2020.

Відповідач є працездатною особою із задовільним станом здоров`я, інших утриманців не має.

Із витребуваної за клопотанням представника позивача інформації із Державної прикордонної служби України вбачається, що ОСОБА_3 систематично на тривалий час перетинає державний кордон України із Республікою Польща. Так, із 23 лютого 2018 року по 21 січня 2020 року зафіксовано сім виїздів відповідача за кордон.

Таким чином, на думку суду, відповідач спроможний надавати допомогу дітям на рівні, дещо вищому за мінімальний.

Доказів на підтвердження надання позивачу допомоги на утримання дітей відповідач не надав.

Враховуючи зазначене, а також положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст. 7 СК України, відповідно до яких під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини, суд вважає, що з відповідача слід стягувати на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі по 1500 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з щорічною індексацією відповідно до закону.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.10-13, 81, 141, 263-265, 274, 279, 430 ЦПК України, ст.ст.180, 182, 184 СК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з 09 грудня 2019 року до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць в розмірі 3000(три тисячі) гривень допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Ратнівський районний суд шляхом подачі апеляційних скарг у 30 - денний строк з дня складення рішення в повному обсязі

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП - невідомий.

Рішення в повному обсязі виготовлено 17 березня 2020 року.

Суддя Ратнівського

районного суду О.М.Свистун