Ухвала

23 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 127/9143/19

провадження № 61-15145ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживача та стягнення коштів.

Позовна заява обґрунтована тим, що 22 січня 2014 року ОСОБА_1 став клієнтом АТ «Імексбанк» та уклав договір № «Про приєднання до Публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року». Відповідно до умов указаного договору загальна сума депозиту ОСОБА_1 становила 5 481,00 доларів США із строком розміщення вкладу 396 днів, щомісячна ставка - 11%. У зв`язку з віднесенням 26 січня 2015 року АТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних, позивач неодноразово в усній формі звертався до АТ «Імексбанк» з вимогою про повернення свого вкладу з процентами по договору, проте станом на дату подання позовної заяви кошти банком не повернути, внаслідок чого позивачу завдано шкоду на загальну суму 114 120,00 гривень, що, на думку позивача, свідчить про порушення АТ «Імексбанк» належного ОСОБА_1 права споживача на належну якість банківських послуг.

Відповідач є одноосібним власником істотної участі банку, а тому позивач звернувся до суду з позовом саме до ОСОБА_2 про стягнення з останнього на свою користь грошових коштів по вкладному договору з урахуванням індексу інфляції в розмірі 104 650,00 грн, 3 % річних з простроченої суми боргу в розмірі 9 469,82 грн та грошового відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн, а усього 119 119,82 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності вини ОСОБА_2 та причинно-наслідкового зв`язку між його діями/бездіяльністю та ліквідацією банку. Позивач також не надав доказів того, що саме власник істотної участі АТ «Імексбанк», тобто ОСОБА_2 , не вжив дієвих і своєчасних заходів із фінансування підтримки цього банку для проведення його діяльності відповідно до вимог законодавства, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності та неможливості своєчасного виконання банком зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

Постановою Одеського апеляційного суду від 31 серпня 2020 рокурішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 травня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що доводами апеляційної скарги не спростовано висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, однак апеляційним судом встановлено порушення норм процесуального права які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, апеляційний суд на підставі статті 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

ОСОБА_1 10 жовтня 2020 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

У грудні 2020 року на виконання ухвали Верховного Суду від 02 листопада 2020 року особа, яка подала касаційну скаргу, засобами поштового зв`язку подала уточнену касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, одною з підстав, на якій подається касаційна скарга, ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, у випадку якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України). У касаційній скарзі зазначається, що існує необхідність відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі 757/21639/15-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 757/172/16-ц, від 01 квітня 2020 року по справі № 761/6321/17-ц, від 18 лютого 2020 року по справі № 761/25910/17, оскільки висновки у постановах були встановлені з порушенням статті 416 ЦПК України.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України, має бути в касаційній скарзі мотивовано необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що у ній відсутнє вмотивоване обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі 757/21639/15-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 757/172/16-ц, від 01 квітня 2020 року по справі № 761/6321/17-ц, від 18 лютого 2020 року по справі № 761/25910/17. Сама по собі вказівка на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження та не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України). Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року в частині підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 2 частини другої статті 389 ЦПК України повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат