Справа № 449/1575/19 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/811/1488/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 ,

представника Перемишлянської РДА - Тивонюка С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 11 березня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2019 року Перемишлянська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, в інтересах дітей - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звернулася з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28 листопада 2019 року до служби у справах дітей Перемишлянської районної державної адміністрації надійшла усна інформація про залишення малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без нагляду матері. При перевірці повідомлення встановлено, що мати дітей, ОСОБА_1 , була відсутня за місцем перебування дітей понад тиждень, на телефонні дзвінки не відповідала, дітей на тривалий час залишила без догляду на сторонню особу, стан здоров`я дітей незадовільний, діагностовано гострий риніт, мають зовнішні ознаки недогляду, занедбаності, низький рівень гігієни. Помешкання, де перебували діти не пристосоване для проживання, знаходиться у аварійному стані, відсутні подвійні шибки у вікнах, відсутнє тепло, прогнила підлога. Розпорядженням голови органу опіки та піклування Перемишлянської райдержадміністрації від 29 листопада 2019 року № 320 малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відібрано від матері, ОСОБА_1 , та влаштовано на обстеження у дитяче відділення КП «Перемишлянська ЦРЛ» з подальшим влаштуванням ОСОБА_4 у Будинок дитини № 1 Комунального закладу Львівської обласної ради, а ОСОБА_3 у Притулок для дітей служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації. З наведених підстав просить позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 11 березня 2020 року позов Перемишлянської районної державної адміністрації задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням матеріального та порушенням норм процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що декілька разів залишала дітей на батька свого колишнього співмешканця, оскільки їздила на роботу до міста Львова, де працювала неофіційно. В той же час не погоджується з тим, що діти були в небезпеці, оскільки вони були нагодовані, вона постійно старалася забезпечити їх усім необхідним. Зазначає, що звернулася в центр зайнятості для пошуку роботи, готова пройти необхідні курси для перекваліфікації і забезпечувати своїх дітей належним чином, відтак суд не розглянув її готовність змінити ставлення до дітей, бажання виправлятися. Крім того зареєстрована і проживає зараз у будинку своєї мами, де є належні умови для проживання. Вважає, що суд невірно прийшов до висновку, що вона свідомо нехтувала батьківськими обов`язками та тривалий час ухилялася від їх виконання, самоусунулася від виховання дітей, а також не врахував, що позбавлення батьківських прав, розірвання сімейних зв`язків можливе лише у виняткових обставинах. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника Перемишлянської РДА - Тивонюка С.Р. щодо можливості не позбавляти відповідачку батьківських прав, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позов Перемишлянської районної державної адміністрації, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 свідомо нехтує виконанням батьківських обов`язків по відношенню до дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дітьми не цікавиться, не приймає участі у їх вихованні та розвитку, не забезпечує дітей найнеобхіднішими речами, не забезпечує належними умовами проживання, не здійснює за ними догляду та залишає їх на тривалий час в незадовільних умовах проживання.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Зі змісту преамбули Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі Конвенція), вбачається, що держави учасниці Конвенції визнають, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур , що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до ст. ст. 150,180 СК України, якими визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Стаття 164 СК України передбачає перелік підстав позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Отже, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, до виконання батьками обов`язків по відношенню до дітей.

Про ухилення від обов`язків виховувати дитину, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мова може йти лише за умови винної поведінки особи, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 28 листопада 2019 року, виданого повторно Перемишлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області підтверджується, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 28 листопада 2019 року, виданого повторно Перемишлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області підтверджується, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4).

Рішенням Координаційної ради з питань взаємодії суб`єктів соціального супроводу сімей та осіб, які перебувають в складних життєвих обставинах № 41 від 22 листопада 2019 року «Про взяття під соціальний супровід сім`ю ОСОБА_1 , жительки с. Бачів» вирішено взяти піж соціальний супровід сім`ю ОСОБА_1 , жительки с. Бачів.

З актів проведення оцінки рівня безпеки дитини від 28 листопада 2019 року, складеними комісією у складі: начальника Служби у справах дітей Перемишлянської РДА Гриньків Г.В., лікаря Кривоніс Г.Я. , секретаря Бачівської сільської ради Мельник І.Т., провідного спеціаліста Служби у справах дітей Перемишлянської РДА Гембари С.В., соціального педагога Ромосовської І.В., психолога Гембари М. вбачається, що малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишені на тривалий час на сторонніх осіб, які візуально перебувають у стані алкогольного сп`яніння, мати відсутня, діти брудні, неохайні, просять їсти в сусідів, будинок знаходиться в аварійному стані, в кімнатах холодно, скрізь розкидано сміття, відсутні продукти харчування, немає засобів гігієни для дітей.

Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Перемишлянської РДА № 55 від 29 листопада 2019 року «Про негайне відібрання від матері ОСОБА_1 малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » вирішено вважати за доцільне негайно відібрати від матері, ОСОБА_1 , малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та влаштувати на обстеження в дитяче відділення КП «Перемишлянська ЦРЛ».

Розпорядженням Перемишлянської РДА № 320 від 29 листопада 2019 року «Про негайне відібрання від матері ОСОБА_1 малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » вирішено негайно відібрати малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від матері, ОСОБА_1 , жительки с. Бачів Перемишлянського району Львівської області та влаштувати їх на обстеження в дитяче відділення КП «Перемишлянська ЦРЛ» з подальшим влаштуванням ОСОБА_4 у Будинок дитини № 1 КЗ Львівської обласної ради, ОСОБА_3 у Притулок для дітей служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, перевіряючи зазначені підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, суд першої інстанції врахував надані позивачем докази, які суд вважав належними та допустимими, які, на думку суду, свідчать про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, про умисне та свідоме ухилення від виконання своїх обов`язків щодо участі у вихованні дитини.

В суді першої інстанції відповідачка стверджувала про те, що змінила своє ставлення до дітей, має бажання і готова виправити свою поведінку, спілкуватися з дітьми та у подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки та вживати всіх заходів для забезпечення потреб дітей, для створення їм належних умов проживання, займатися вихованням дітей.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

З листа Комунального закладу Львівської обласної ради «Будинок дитини № 1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» вбачається, що за час перебування малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх мати, ОСОБА_1 відвідувала дітей тричі - 07, 17 та 25 лютого 2020 року (а.с. 51).

Відвідування ОСОБА_1 дітей в закладі, де вони перебувають, придбання для дітей необхідних їм речей, що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями (а.с. 89-95) свідчать про те, що відповідачка не байдужа до дітей, цікавиться своїми дітьми, не втрачає до них інтересу та зв`язку з ними, що визнано в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником позивача.

З долученого до матеріалів справи Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , складеного 19 жовтня 2020 року комісією у складі: в.о. начальника Служби у справах дітей Перемишлянської РДА Кінаш Г., заступника директора РУСССДМ Винницької О., провідного спеціаліста Служби у справах дітей Перемишлянської РДА Гембари С., психолога Гембари М. вбачається, що матеріально-побутові умови проживання сім`ї ОСОБА_1 задовільні, створені належні умови для проживання малолітніх дітей (а.с. 104).

Представник драгун опіки та піклування в суді апеляційної інстанції не наполягав на позбавленні ОСОБА_1 батьківських прав, оскільки її поведінка свідчить про те, що вона змінила своє ставлення до дітей, до їх виховання, не ухиляється від виконання своїх обов2язків по вихованню дітей.

Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, беручи до уваги те, що обставини, на які вказує позивач, як на підставу позбавлення батьківських прав, в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі і наданими відповідачем, не можуть вважатися достатніми та беззаперечними для позбавлення батьківських прав, зважаючи на інтереси дітей, яким найкраще відповідає збереження їх зв`язків із сім`єю, та поведінку ОСОБА_1 , яка свідчить про її бажання та спроможність виконувати батьківські обов`язки, вчинення нею дій по забезпечення належних умов для проживання дітей, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 11 березня 2020 року - скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог Перемишлянської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16.12.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.