Провадження № 2/643/1116/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2020 р. м.Харків

Московський районний суд міста Харкова у складі: головуючого судді Горбунової Я.М., за участю секретаря Сургай Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 96/100 частин квартири АДРЕСА_1 , залишивши інші 4/100 частини у власності ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя, набутого в період шлюбу.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 06.06.2009 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. 26.03.2010 року від вказаного шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 . Рішенням Московського районного суду м. Харків від 02.07.2019 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано.

27.09.2004 року до вступу в шлюб з відповідачем позивачем була придбана однокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що набула статусу його особистої приватної власності на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., реєстровий номер 2274.

17.10.2011 року вищевказана квартира була продана. Продаж квартири вчинено за 271 350 гривень.

В цей же день позивачем була придбана двокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , купівля вказаної квартири вчинена за 295 129 гривень. Покупцем вказаної квартири в договорі була записана відповідач по справі, проти чого він не заперечував з тих причин, що влітку 2011 року у позивача було діагностовано захворювання - пухлина стволу головного мозку. Станом на листопад 2011 року була запланована хірургічна операція з видалення вказаної пухлини. Під час проведення вказаної операції існувала вірогідність летального наслідку. У зв`язку із тим, що на момент придбання квартири між сторонами існували нормальні сімейні стосунки, було прийнято рішення оформити квартиру на ім`я відповідача. На придбання спірної квартири було витрачено 271 350 гривень, отриманих від продажу його особистої приватної власності, належної йому квартири, та 23 779 гривень спільних сімейних коштів, заощаджених за час спільного проживання в шлюбі з відповідачем.

Незважаючи на той факт, що відповідач ніколи під час шлюбу не працювала та офіційного заробітку не мала, позивачем вищевказана сума - 23 779 гривень визнаються як кошти спільної власності, оскільки 26.03.2010 р. у сторін народився син і відповідач займалася його доглядом та веденням домашнього господарства, тобто певний проміжок часу не мала самостійного заробітку з поважних причин.

При відповідному розрахунку розмір ідеальної частки відповідача в праві власності на спірну квартиру має відповідати розміру її частки грошових коштів внесених в придбання квартири в якості спільних сімейних коштів (23 779 / 2 = 11889,5 грн.), що відповідно становить (295 129/100) = 2951 грн. - вартість 1/100 ідеальної частки. 11889,5 грн. / 2951 = 4/100. Таким чином розмір ідеальної частки відповідача в праві приватної власності на спірну квартиру має складати відповідно 4/100 частини виходячи з розміру спільних сімейних коштів витрачених на придбання вищевказаного майна.

Відповідач надала відзив на позов, в якому зазначила, що з 06 червня 2009 по 02 серпня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народилась дитина - ОСОБА_3 . За час перебування у шлюбі, а саме 17 жовтня 2011 року було придбане у спільну сумісну власність нерухоме майно, у вигляді житлової квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач вважає, що відповідно до статті 60 СК України зазначене майно набуте подружжям за час шлюбу та належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Крім того, частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи ст.ст.60,70 СК України та приймаючи до уваги факт відсутності між сторонами шлюбного договору, позовні вимоги в частині визнання за відповідачем права власності на 96/100 частини квартири, що є на даний час об`єктом спільної сумісної власності, не ґрунтуються на вимогах сімейного та цивільного законодавства України.

Позивачем надано відповідь на відзив відповідача, в якій він зазначив, що відповідач не зазначає про будь-які обставини та не надає будь-яких доказів, якими б спростовувалися його доводи про те, що спірну квартиру сторони придбали на кошти, отримані позивачем від попереднього продажу його особистої квартири, а так само не надає доказів можливого використання отриманих від продажу квартири коштів на інші цілі.

В поданій позовній заяві ним саме і ставиться питання про спростування презумпції рівності часток з посиланням на фактичні обставини справи та правову позицію Верховного суду, яка підлягає обов`язковому врахуванню, згідно ч. 4 ст.263 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та надали пояснення відповідно до тих обставин, які викладені у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, пояснив, що квартира була придбана в період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, тому суд повинен при здійсненні в судовому порядку поділу майна подружжя виходити з презумпції рівності часток, і в задоволені позиву просить відмовити за безпідставністю цих вимог.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.06.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб.

26.03.2010 року від вказаного шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_3 .

Рішенням Московського районного суду м. Харків від 02.07.2019 року шлюб між сторонами було розірвано.

27.09.2004 року до вступу в шлюб з відповідачем позивачем була придбана однокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що набула статусу його особистої приватної власності на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., реєстровий номер 2274.

Факт набуття даної квартири в особисту приватну власність позивачем відповідачем визнається, що відповідно до положень ст.82 ЦПК України звільняє від доказування цього факту.

Позивач доводить той факт, що кошти отримані від продажу даної квартири, були повністю витрачені на придбання іншої квартири, а саме, спірної за адресою: АДРЕСА_3 , яка вже була набута під час шлюбу сторін.

На підтвердження даного твердження позивач виступив в суді як свідок, та під присягою показав, що 17.10.2011 р. він продав належну йому на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 за 271 350 грн., що за домовленістю сторін складало 33 500 доларів США, і в цей же день у того ж самого нотаріуса вони з дружиною оформили договір, за яким вони придбали квартиру АДРЕСА_1 за 295 129 грн., при цьому всю суму, яка була отримана за продаж квартири, вони внесли на придбання нової квартири, та ще добавили 23 779 грн. із коштів спільного з дружиною бюджету. Позивач підтвердив факт написання заяви, в якій він надав згоду своїй дружині на придбання даної квартири за спільні кошти, але при цьому пояснив, що він під визначенням «спільні кошти» не мав на увазі всі кошти, які були витрачені на придбання даної квартири, а згоду на оформлення квартири на дружину надавав оскільки не мав впевненості на той час, що результати операції на головному мозку будуть для нього позитивним.

На підтвердження даних показів позивачем надані суду копії зазначених договорів та витяги з Державного реєстру правочинів.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 17.10.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Анікєєвою Д.А. за реєстровим № 363, ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_6 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_4 , продаж вчинено за 271 350 грн., що складає еквівалент 33 500 доларів США за домовленістю сторін. Згідно витягу з Державного реєстру правочинів договір посвідчений та зареєстрований 17.10.2011 р., витяг виданий 17.10.2011 р. о 11:21:06.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.10.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Анікєєвою Д.А. за реєстровим № 371, ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_2 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 , продаж вчинено за 295 129 грн., що складає еквівалент 36 435 доларів США за домовленістю сторін. Згідно витягу з Державного реєстру правочинів договір посвідчений та зареєстрований 17.10.2011 р., витяг виданий 17.10.2011 р. о 17:07:14.

На підтвердження своїх вимог позивачем також надана довідка з місця роботи та форма ОК-7 Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості застрахованих осіб, з яких вбачається, що з 16.08.2015 р. до 25.07.2016 р. він працював в КП «Харківські теплові мережі» на посаді майстра та інженера, мав регулярний дохід у вигляді заробітної плати у середньому до 45 000 грн. за рік. Відповідно до його показів як свідка, його дружина самостійного заробітку не мала за весь час до придбання спірного житла, окрім коштів, які сім`я отримувала як соціальну допомогу у зв`язку з народженням дитини. Квартира, яка була його особистою власністю, була придбана на кошти його батьків, ще до одруження. За таких обставин сумнівними є доводи відповідача, що квартира придбавалася за спільні кошти сім`ї, так як встановлений на підставі наданих доказів дохід сім`ї не дозволяє зробити суду висновок, що його достатньо було б на придбання нової двокімнатної квартири за суму зазначену у договорі, а саме, за 195 129 грн., без вкладення додаткових коштів, які були отримані за продаж квартири позивача.

Основним аргументом представника відповідача є спростування того факту, що кошти, які отримав позивач від продажу належної йому квартири, були вкладені на придбання нової квартири. Представник посилається на ті обставини, що хоча договір продажу квартири АДРЕСА_4 та договір купівлі квартири по АДРЕСА_5 укладалися в один день, але договір купівлі квартири АДРЕСА_1 підписувався сторонами в зв`язку з виробничою необхідністю у приміщенні Регіонального відділення «Північно-східна регіональна дирекція» ПАТ «ОТП Банк» в м.Харкові за адресою: м.Харків, вул. Сумська,56, що на його думку ставить під сумніви докази позивача про передачу всіх коштів, отриманих від продажу його особистої квартири, на придбання іншої квартири. При цьому, представник звертає увагу на той факт, що при укладанні договору купівлі квартири позивач надав нотаріусу заяву про згоду на придбання нерухомого майна, в якій зазначив, що він дає згоду своїй дружині на придбання квартири на умовах йому відомих та за спільні кошти, що на думку представника відповідача також свідчить про те, що квартира придбавалася не за кошти, отримані від продажу особистого мана позивача, а за спільні кошти сім`ї.

Між тим, суд вважає, що заперечення представника відповідача не є такими, що спростовують докази позивача і відповідають дійсним обставинам справи. Так, факт укладання договору в іншому приміщенні ніж офіс нотаріуса та зазначення позивачем в заяві, що він надає згоду на придбання дружиною квартири за спільні кошти, самі по собі не свідчать, що кошти, отримані від продажу квартири, не були передані при придбанні іншої квартири продавцю. А будь-яких інших доказів, які б спростовували покази позивача як свідка, та надані ним письмові докази, які у своїй сукупності дають суду можливість зробити висновок, що кошти у сумі 271 350 грн., отримані за продаж квартири по АДРЕСА_5 , відповідачем ніякими належними та допустимими доказами не спростовані.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Крім того, на вимогу позивача та за згодою представника відповідача судом був відтворений в судовому засіданні аудіо запис судового засідання від 21.11.2019 р., коли справа розглядалася під головуванням судді ОСОБА_8 , де в судовому засіданні була присутня сама відповідач ОСОБА_2 , яка не заперечуючи факт придбання квартири по АДРЕСА_6 позивачем за власні кошти, не висловлювала будь яких заперечень з того приводу, що кошти від продажу даної квартири були передані продавцю за придбання нової квартири, або що дані кошти були витрачені на інші ніж придбання квартири цілі.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При відповідному розрахунку розмір ідеальної частки відповідача в праві власності на спірну квартиру має відповідати розміру її частки грошових коштів внесених в придбання квартири в якості спільних сімейних коштів (23 779 / 2 = 11889,5 грн.), що відповідно становить (295 129/100) = 2951 грн. - вартість 1/100 ідеальної частки. 11889,5 грн. / 2951 = 4/100. Таким чином розмір ідеальної частки відповідача в праві приватної власності на спірну квартиру має складати відповідно 4/100 частини, виходячи з розміру спільних сімейних коштів витрачених на придбання вищевказаного майна.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка або дружини зокрема є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Висновки Верховного суду в аналогічних правовідносинах, викладених у Постанові Верховного суду від 18.06.2018 р. у справі № 711/5108/17, стверджують, що частка в спільному майні чоловіка була збільшена з врахуванням того факту, що при купівлі спільної квартири у шлюбі, ним були використані особисті приватні кошти, що належали йому від продажу власної квартири, набутої до шлюбу. Таким чином, у випадку набуття одним із подружжя на час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю.

Тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й одним із подружжя може оспорюватися поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний обєкт.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України).

У разі коли один із подружжя не вчинив передбачених ч.5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя і цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку із чим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 5448 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 96/100 частин квартири АДРЕСА_1 , залишивши інші 4/100 частини у власності ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя, набутого в період шлюбу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 5448 (п`ять тисяч чотириста сорок вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія та номер паспорта НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: Я.М. Горбунова