Ухвала

Іменем України

22 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 638/22457/14-ц

провадження № 61-18220ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Шевченківського відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, заінтересована особа - акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та рішення Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у якій просила: визнати причини пропуску строку на оскарження поважними та поновити строку на подання скарги; визнати незаконними виконавчі дії по відкриттю виконавчого провадження та постанови про відкриття виконавчих проваджень від 08 серпня 2016 року № 51891135 та від 09 серпня 2016 року № 51892218 та скасувати ці постанови; визнати незаконними виконавчі дії по зверненню стягнення на майно боржника і постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 серпня 2016 року № 51891135, від 09 серпня 2016 року № 51892218 та скасувати постанови.

Скарга мотивована тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2015 року позов акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 21 квітня 2008 року в загальному розмірі 33 639,31 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2015 року змінено: в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь АТ «УкрСиббанк» судового збору в розмірі 3 654,00 грн скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» судового збору в рівних частках - з кожного по 1 847,00 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

На виконання рішення суду Дзержинським районним судом м. Харкова 11 лютого 2016 року видано виконавчі листи № 638/22457/15-ц, які було пред`явлено до примусового виконання Дзержинським відділом державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Постановами Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 08 серпня 2016 року та 09 серпня 2016 року відкриті виконавчі провадження.

Під час виконання виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження та вчинено інші виконавчі дії.

03 грудня 2019 року представник боржника ознайомилась з непрошитими та непронумерованими матеріалами виконавчих проваджень № 51891135 та № 51892218, серед яких була довіреність на ім`я ОСОБА_4 на право представлення інтересів стягувача.

Зазначає, що ОСОБА_5 не мав повноважень подавати до примусового виконання виконавчі листи про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 квітня 2008 року в загальному розмірі 33 639,31 доларів США та 1 820,00 грн грн судового збору з ОСОБА_1 , оскільки повноваження про ініціювання відкриття виконавчого провадження, пред`явлення виконавчого документу для примусового виконання до органу державної виконавчої служби в договорі про надання послуг, укладеного 26 вересня 2012 року між АТ «УкрСиббанк» та адвокатським об`єднанням «СК Групп» та в довіреності від 04 січня 2016 року не зазначені.

Вважає, що повноваження ОСОБА_4 представника АТ «УкрСиббанк», які зазначені в пункті 2.2. довіреності від 04 січня 2016 року, передбачають право представника на подачу будь-яких заяв до органу державної виконавчої служби, які необхідні при супроводженні вже розпочатих виконавчих проваджень, окрім заяв на відкриття виконавчих проваджень на підставі статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року,у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Судові рішення суду першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що представник ОСОБА_5 був уповноважений на подання виконавчих листів № 638/22457/15-ц до примусового виконання Дзержинським відділом державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі договору про надання послуг від 26 вересня 2012 року № 3 та довіреності від 04 січня 2016 року № 30-1/61.

ОСОБА_1 подала 03 грудня 2020 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року. Посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу.

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження. Посилається на те, що оскаржену постанову апеляційного суду вона отримала 10 листопада 2020 року. На підтвердження вказаних обставин особою, яка подала касаційну скаргу, надано копію конверта, який адресований апеляційним судом ОСОБА_1 зі штрихкодовим ідентифікатором № 481.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений із поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2015 року позов АТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 21 квітня 2008 року в загальному розмірі 33 639,31 доларів США та 3 654,00 грн судового збору.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2015 року змінено в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь АТ «УкрСиббанк» судового збору в розмірі 3 654,00 грн скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» судового збору в рівних частках з кожного по 1 847,00 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

На виконання рішення суду Дзержинським районним судом м. Харкова 11 лютого 2016 року видано виконавчі листи № 638/22457/15-ц, які були пред`явлено до примусового виконання Дзержинським відділом державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Постановами Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 08 серпня 2016 року, від 09 серпня 2016 року, від 18 липня 2019 року, від 04 лютого 2020 року відкриті виконавчі провадження, накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

На час відкриття виконавчих проваджень інтереси АТ «УкрСиббанк» представляв ОСОБА_5 на підставі договору про надання послуг від 26 вересня 2012 року № 3 та довіреності, виданої 04 січня 2016 року за № 30-1/61 без права передачі повноважень іншим особам строком до 26 вересня 2016 року.

Пунктом 1.1. договору сторони узгодили, що на підставі цього договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання за винагороду надавати замовнику послуги, а саме - здійснювати дії, спрямовані на сприяння погашенню наявної заборгованості боржників перед замовником за кредитними договорами, в тому числі здійснювати: а) супроводження процедури, що передбачає надання боржнику можливості погашення заборгованості за кредитним договором, в тому числі шляхом добровільної реалізації майна, переданого в заставу замовнику, за ціною не меншій, ніж вартість такого майна, визначена замовником (вказана послуга передбачає, але не обмежується); повідомлення боржника та/або поручителя щодо наявності описаної вище можливості; допомога боржнику та/або поручителю в підготовці документів, необхідних для реалізації дій, спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором та/або добровільної реалізації майна, переданого в заставу замовнику; пошук потенційного покупця майна, переданого в заставу замовнику (за необхідністю); організація та здійснення дій, спрямованих на укладення договору купівлі-продажу майна, переданого в заставу замовнику, та погашення заборгованості боржника; б) супроводження судового провадження в разі здійснення заміни боржника за кредитним договором та/або реструктуризації боргу; супроводження процедури примусового стягнення заборгованості боржника в рамках судового та виконавчого провадження, починаючи з підготовки та подання позовної заяви до суду або отримання рішення суду та відповідного виконавчого документу на користь замовника або супровід процедуру виконавчого провадження.

Пунктом 2 довіреності передбачено право ОСОБА_4 представляти інтереси АТ «УкрСиббанк» в будь-яких органах державної виконавчої служби України з усіма правами, наданими законодавством стягувачу Законом України «Про виконавче провадження» та будь-якими іншими нормативними актами України а саме: підписувати та подавати до будь-яких органів державної виконавчої служби України заяви (клопотання) про повернення виконавчого документу, про зупинення виконавчого провадження (в виконавчих провадженнях, де АТ «УкрСиббанк» є стягувачем), скарги на дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної виконавчої служби України; підписувати та подавати до будь-яких органів державної виконавчої служби України будь-які інші клопотання, заяви, ніж вказані в пункті 2.1. цієї довіреності, надання яких передбачено Законом України «Про виконавче провадження» і які необхідні для реалізації АТ «УкрСиббанк» своїх прав стягувача, що надані діючим законодавством; підписувати, подавати позовні заяви, заяви, клопотання що направлені на оскарження оцінки майна, здійсненої в процедурі виконавчого провадження, провадження у справі про визнання боржника банкрутом та здійснювати інші дії щодо визначення об`єктивної вартості майна, що є забезпеченням за кредитним договором.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає також і виконання судових рішень. Дане право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду однієї із сторін.

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до частини першої, третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до статей 244, 245 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволені скарги, тому що ОСОБА_5 діяв в меж наданих йому повноважень правомірно в інтересах стягувача за довіреністю.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року та постанови Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 рок.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Шевченківського відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, заінтересована особа - акціонерне товариство «УкрСиббанк».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов