УХВАЛА

14 грудня 2020 року

м. Київ

справа №755/9993/20

провадження № 61-15607ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2020 року заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2006 року у справі № 2-1472/06 задоволено.

Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2006 року у цивільній справі № 2-1472/06 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «Україна Житло-Сервіс», про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири та знято арешт з квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2020 року про скасування заходів забезпечення позову повернуто скаржнику.

23 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2020 року та на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду іншим складом суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2020 року відмовлено у відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: для надання оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України касаційної скарги, в якій скаржнику слід зазначити:

1. обґрунтування того в чому на думку скаржника полягає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України);

2. зазначення повного найменування, адреси місця проживання або місцезнаходження інших учасників справи (пункт 3 частини другої статті 392 ЦПК України);

3. копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи (пункт 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України).

У грудні 2020 року до суду на усунення недоліків касаційної скарги надійшли матеріали від ОСОБА_1 .

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки скаржником не виконані вимоги ухвали Верховного Суду від 16 листопада 2020 року стосовно надання належним чином оформленої касаційної скарги відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Цивільним процесуальним законодавством чітко передбачена процедура прийняття касаційної скарги до розгляду.

Частиною першою статті 394 ЦПК України встановлено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Згідно з вищевказаними нормами процесуального закону суд уповноважений вирішувати питання про відкриття провадження за касаційною скаргою лише за умови надання скаржником касаційною скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України та поданої в строк, встановлений статтею 390 ЦПК України. Тобто, вирішенню питання про прийняття касаційної скарги передує обов`язкова процедура перевірки касаційної скарги на відповідність вимогам статті 392 ЦПК України.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на положення статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Верховний Суд роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.

Виконання вищенаведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі та для подальшої реалізації судом касаційної інстанції повноважень стосовно перегляду в касаційному порядку оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 400 ЦПК України.

Так всупереч вимогам ухвали Верховного Суду від 16 листопада 2020 року скаржником не надано до суду виправленої касаційної скарги, в якій скаржнику необхідно було зазначити належне обґрунтування того, в чому полягає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права (тобто, порушення норм цивільного процесуального кодексу під час вирішення процедурного питання).

Крім того, скаржником не вказано інших учасників спірних правовідносин, їх адреси місця проживання чи перебування.

Таким чином, на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 16 листопада 2020 року не надано касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Натомість, ОСОБА_1 надано до суду копії касаційної скарги, поданої до Верховного Суду 23 жовтня 2020 року (яку ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2020 року залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків), копії доданих до неї матеріалів та копію касаційної скарги, отриманої Верховним Судом 18 жовтня 2017 року, а також повідомлення, в якому ОСОБА_1 викладає обставини справи на підтвердження підстав для задоволення позовних вимог, а також власну характеристику дій суддів, вчинених протягом часу перебування в судах цієї цивільної справи, та повідомлення про наміри щодо власних дій у разі, якщо не будуть задоволені його вимоги. Такі дії не є належним виконанням вимог статті 392 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, скаржник не виконав вимоги статті 392 ЦПК України щодо надання належним чином оформленої касаційної скарги.

За правилами статей 185, 393 ЦПК України якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.

Оскільки станом на 14 грудня 2020 року недоліки касаційної скарги не були усунуті, тому касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та підлягає поверненню заявнику.

Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не позбавляє особу права на повторне звернення до суду з касаційною скаргою.

Додатково Верховний Суд звертає увагу скаржника на положення статті третьої Закону України «Про безоплатну правову допомогу», за змістом якої право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року повернути скаржнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш