Дата документу 21.12.2020
Справа № 320/400/16-ц
Провадження № 4с/937/25/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Іваненко О.В.,

за участю секретаря: Захарової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійовича на постанову про відкриття виконавчого провадження в порядку ст.447 ЦПК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійовича на постанову про відкриття виконавчого провадження в порядку ст.447 ЦПК України.

Скаржник у вказаній скарзі посилається на те, що в виконавчому провадженні приватного виконавця Запорізького виконавчого округу Проценко Д.Ю. (АСВП № 60397653) знаходиться виконавчий документ - виконавчий лист Мелітопольського міськрайсуду Запорізької області по справі №320/400/16ц, провадження відкрито за постановою про відкриття виконавчого провадження. Вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження у справі №320/400/16-ц є незаконною та неправомірною, законних передумов для відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом не існувало. За змістом ст. 18 Закону «Про виконавче провадження» № 606-14 так ст. 4 Закону «Про виконавче провадження» № 1403 від 2.06.2016 року встановлено вимоги до виконавчого документу. За змістом виконавчого документу виконавчий лист видано на підставі судового рішення 2016 року. Відповідно до редакції діючого Закону за ч.2 ст.22 Закону № 606-14 в один рік встановлено строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання з часу прийняття рішення. ЗУ «Про виконавче провадження» №1403 в редакції - 2.06.2016 року діє з 5.10.2016 року, отже відносини регулюються Законом № 606-14, що вказує на те, що виконавчий лист пред`явлено поза межами строків встановлених Законом. Відповідно до ч. 4 ст. 104 ЦК передбачає особливості припинення банку як юридичної особи Так, відповідно до ч. 4 ст. 104 ЦК рішенням правління НБУ № 799-рш припинено АТ «Укрсоцбанк» - анульовано ліцензію на банківську діяльність, банк виключено з державного реєстру банків; припинено як сторону провадження. Водночас, щодо предмету стягнення прийнято нове рішення першої інстанції у справі № 320-/400/16ц в порядку гл. 3 ЦПК (перегляд за нововив. обставини) та відмовлено в предметі стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк». Постановою Запорізького апеляційного суду від 15.01.2019 року № 320/400/16-ц - постановлено «нове судове рішення» ( зміст постанови) - ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК, набрала чинність. За ч. 6 ст. 429 ЦПК з набранням законної сили новим судовим рішенням (постановою ЗАС) втрачають законну силу судові рішення інших - судів (всі) у цій справі ( 320/400/16). Втрата законної сили судового рішення тягне втрату дії (чинність) виконавчого листа на його виконання. Тому вона просить суд визнати постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.10.2019 року за виконавчим документом виконавчий лист виданий Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області 16.11.2017 року по справі № 320/400/16-ц - неправомірною та скасувати.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Згідно ч.2 ст. 450 ЦПК, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, в провадженні приватного виконавця Запорізького виконавчого округу Проценко Д.Ю. (АСВП № 60397653) знаходиться виконавчий документ - виконавчий лист Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по справі №320/400/16-ц про стягнення на підставі рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по цивільній справі №320/400/16-ц від 28 серпня 2017 року з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором: заборгованості за кредитом - 26 350,00 доларів США; заборгованості за відсотками - 6 499,21 доларів США; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 1 273,50 доларів США; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1 926,99 доларів США. Провадження відкрито за постановою про відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області №320/400/16-ц від 20 квітня 2018 року заяву ОСОБА_1 до позивача ПАТ «Укрсоцбанк» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по цивільної справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено. Скасовано рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області №320/400/16-ц від 14.04.2016 року в цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 січня 2019 року у справі №320/400/16-ц (провадження №22-ц/807/44/19) апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Ременюк Тетяни Олександрівни задоволено. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором - відмовити.

Таким чином рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по цивільній справі №320/400/16-ц від 28 серпня 2017 року є чинним, а заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає стягненню, та виконавчий лист виданий Мелітопольським міськрайонним судом 16.11.2017 року підлягаю пред`явленню до виконання. Строк пред`явлення виконавчого листа встановлено до 08.11.2020 року.

Таким чином приватним виконавцем Запорізького виконавчого округу Проценко Д.Ю. (АСВП № 60397653) на законних підставах 23.10.2019 року відкрито виконавче провадження № 60397653 на підставі виконавчого документу - виконавчий лист Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по справі №320/400/16-ц про стягнення на підставі рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по цивільній справі №320/400/16-ц від 28 серпня 2017 року.

Таким чином посилання заявника на те, що дії державного виконавця є протиправними і не відповідають законодавству, суд визнає є такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, та вказані норми невірно трактовані заявником, оскільки постанови про відкриття виконавчого провадження відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Як передбачено ч.1 ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", діючого на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Згідно з запропонованим Європейським судом з прав людини підходу до обов`язковості виконання рішення суду слід зауважити, що розглядаючи скаргу, слід враховувати не тільки гарантовані законом права скаржника - боржника по справі, але й інтереси кредитора, які також захищаються національним законом, та які є рівними учасниками відносин щодо виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що посилання заявника у скарзі на порушення державним виконавцем вимог ЗУ «Про виконавче провадження» не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та дослідження матеріалів справи, прийняті державним виконавцем рішення винесено згідно вимог чинного законодавства та не порушують прав заявника, а тому скарга заявника не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 449-453 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійовича на постанову про відкриття виконавчого провадження в порядку ст.447 ЦПК України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко