Справа № 182/4139/20
Провадження № 2/0182/2090/2020
15.12.2020 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -
Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів.
В обґрунтування своїх вимоги посилається на те, що 07 березня 2018 року вона за допомогою платіжною системи Рауоnеег на користь відповідача перерахувала грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США. Вказані перерахування були обумовлені тим, що відповідач та її чоловік ОСОБА_3 знали один одного у зв`язку із діяльністю на платформі електронної комерції Amazon. На той час відповідач повідомив, що має намір втілювати у життя певний комерційний проект, проте, для його реалізації потрібні грошові кошти. При цьому, після досягнення результату в бізнесі або у розумні строки кошти мають бути повернуті. Разом із тим, протягом двох років кошти повернуті не були, в результаті чого на адресу місця проживання ОСОБА_2 була направлена вимога щодо повернення коштів. Однак, вказана вимога до цього часу залишена без реагування, тому змушена звернутися до суду та вищевказану суму боргу стягнути в примусовому порядку. При цьому, просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 5 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 135 595 грн. 00 коп. (5 000 х 27,119 = 135 595 грн. 00 коп.).
Згідно з вимогами ч.6 ст.187 ЦПК України, суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. До суду 09 вересня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, відповідно до якої ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.16-17).
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву до суду не скористався, конверт, який був направлений за останньою адресою місця проживання та перебування, повернувся з відміткою «За строками зберігання», а тому, у відповідності до ст.131 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с.20). Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.18).
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.
Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і яке не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна, набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину, або інших підстав, передбачених статтею11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Відповідно до змісту вказаної норми, вимоги про повернення безпідставно набутого майна можуть бути пред`явлені власником до особи, яка його утримує або набула його собі.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, звертаючись до суду з позовом, саме на позивача покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.
Згiдно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини та відповідні їм правовідносини, суддя доходить висновку, що лист від 12 червня 2020 року не підтверджує обставини, на які посилається позивач по справі, а містить лише відомості (інформацію) щодо ідентифікатору платежу.
Тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.
Питання розподілу судових витрат, суддя вирішує, відповідно до ст.141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал