Справа 206/6905/19
Провадження 2/206/293/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Воронюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових сум,

за участю:

представника позивача адвоката Карпенко С.Ф.,

представника відповідача адвоката Шаповал Н.Л.,

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати по оплаті комунальних послуг у розмірі 34169,87 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 24 січня 2017 року. У вказаному будинку також зареєстрований відповідач, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Даний шлюб між ними було розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року. Відповідач постійно проживав у будинку позивача, незважаючи на її заперечення та фактично перешкоджав їй користуватись належним будинком. Також зазначила, що вона зверталась до суду із позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування, однак у задоволенні цього позову їй було відмовлено. В той же час, рішенням суду було встановлено факт постійного проживання відповідача у спірному будинку. Тобто, у період з січня 2017 року по січень 2019 року в будинку проживав лише відповідач та користувався усіма комунальними послугами, однак не сплачував їх. Загальна сума понесених позивачем витрат на оплату комунальних послуг за вказаний період складає 34169,87 грн. Вона зверталась до відповідача та двічі надсилала йому письмові претензії щодо відшкодування вказаних витрат, однак відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати кошти, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

У свою чергу відповідач, не погодившись із вказаним позовом, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вони з позивачем дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2016 році. За час шлюбу ними було придбано у власність спірний житловий будинок, який спочатку було оформлено на нього. Згодом відповідач переоформив будинок на сина, який, в свою чергу, подарував вказаний будинок позивачу. Після розірвання шлюбу він дійсно продовжував проживати у будинку, однак у 2018 році у нього було виявлено онкологічне захворювання, у зв`язку з чим він проходив тривале стаціонарне лікування. Влітку 2018 року його виписали з лікарні, однак він потребував стороннього догляду, у зв`язку з чим проживав у рідної сестри у ОСОБА_3 . У грудні 2018 року він намагався повернутися до будинку, однак позивач змінила замки та не пустила його. Жодних договорів найму, чи будь яких інших угод, які б передбачали його обов`язок сплачувати позивачу кошти за користування будинком ніколи не укладалось. В той же час, він добровільно надавав позивачу грошові кошти на оплату комунальних послуг, які переводив на картку, а в подальшому віддавав готівку на прохання позивача. Також, надані позивачем роздруківки з особистого кабінету «Приват24» не є належним та допустимим доказом.

24 лютого 2020 року позивачем було надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що між нею та відповідачем не укладалось жодних угод щодо обов`язку відповідача сплачувати кошти на утримання будинку. Також наполягала на тому, що відповідач ніколи не надавав їй грошові кошти на оплату комунальних послуг. Надані відповідачем квитанції про переведення грошових коштів на її рахунок не підтверджують, що ці кошти мали цільове призначення на оплату комунальних послуг.

24 лютого 2020 року представником відповідача було надано до суду заперечення, в яких зазначено, що позивач, згідно договору дарування, набула право власності на спірний будинок 24 січня 2017 року, однак просить суд стягнути з відповідача на її користь комунальні послуги і за січень 2017 року. Щодо квитанцій, що підтверджують перерахування грошових коштів на користь позивача, то в цих документах зазначено призначення платежу відрядження та господарчі витрати у зв`язку з тим, що розрахунковий рахунок відповідача прив`язаний до підприємницької діяльності.

Ухвалою суду від 10 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 03 лютого 2020 року заяву відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

Позивач та її представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Зокрема, позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що вона є одноособовим власником спірного будинку на підставі договору дарування. У вказаному будинку вона проживає з 2014 року. У 2016 році шлюб між нею та відповідачем було розірвано та в серпні цього ж року вона пішла з вказаного будинку та проживала у свого брата. У січні 2018 року вона переїхала до Харкова звідки повернулась у лютому 2019 року. Після розірвання шлюбу чоловік продовжував проживати в будинку, однак ніколи не оплачував комунальні послуги. Договору найму чи будь-яких письмових угод, які б визначали порядок сплати за користування будинком та оплати комунальних послуг між ними укладено не було.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали у повному обсязі та просили суд відмовити в їх задоволенні. Зокрема, відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що він працює водієм-далекобійником, у зв`язку з графіком роботи, а також у зв`язку з постійними скандалами, він бував вдома дуже рідко та практично не мешкав у спірному будинку. У 2017 році позивач переоформила на себе будинок і тоді він сплатив усі комунальні послуги, протягом деякого часу він переводив гроші позивачу на картку, а потім вона попросила надавати їй готівку. В опалювальний сезон він надавав 2500 грн., в інший період 1500 грн. У лютому 2018 року в нього діагностували онкологічне захворювання та з того часу він довго перебував на стаціонарному лікуванні. У вересні 2018 року його виписали з лікарні та з того часу він проживав у рідної сестри в Павлограді, оскільки потребував стороннього догляду. У грудні 2018 року він знову повернувся до спірного будинку з метою продовження проживання, однак потрапити туди не зміг, оскільки позивачка змінила замки.

Заслухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 24.01.2017 року. (а.с. 9).

Також, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21 грудня 2016 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням відмовлено повністю (а.с.13-14)

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2019 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2019 року залишено без змін (а.с. 15-17)

Судом встановлено, що позивачем було складено два примірники письмової претензії до ОСОБА_2 з вимогою про сплату комунальних послуг за період з січня 2017 року по січень 2019 року у сумі 34169,87 грн., одна з яких була направлена на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.23-25)

Також, позивачем було надано суду роздруківки з мобільного додатку «Приват24» щодо сплати комунальних платежів по утриманню житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 у період 2017-2018 роки та роздруківки з сайтів комунальних підприємств, що обслуговуються вказаний житловий будинок, щодо нарахування заборгованості у період 2017-2018 роки (а.с.26-34, 83-86)

Крім того, у матеріалах справи містяться копії дублікатів чеків про перерахування відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів на рахунок позивача ОСОБА_1 у період січень-березень 2017 року (а.с.68-69)

Згідно листків непрацездатності серії АДІ №940901 від 19 березня 2018 року, серії НОМЕР_1 від 27 березня 2018 року, серії НОМЕР_2 від 30 квітня 2018 року, АДК №105877 від 05 червня 2018 року ОСОБА_2 перебував на лікуванні у стаціонарному та амбулаторних режимах у період з 26 лютого 2018 року по 19 березня 2018 року, з 27 березня 2018 року по 12 червня 2018 року (а.с.72-75)

Згідно відповіді директора Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 108» Дніпровської міської ради ОСОБА_1 у період з 01.01.2017 до 24.03.2017 працювала на посаді машиніст котельні за змінним графіком роботи, з 24.03.2017 була переведена на 8 годинний робочий день, з 27.10.2017 переведена на змінний графік та з 10.12.2017 була звільнена із займаної посади (а.с. 98)

Згідно талону-повідомлення єдиного обліку № 4018 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію 21.03.2017 до чергової частини Самарського ВП ДВП від ОСОБА_1 надійшла заява про те, що колишній чоловік ОСОБА_2 влаштовує сварки та погрожує фізичною розправою (а.с. 102)

Згідно письмового пояснення сусідів від 01.03.2020, ОСОБА_1 у період з грудня 2016 року по грудень 2017 року проживала за адресою: АДРЕСА_2 у рідного брата, оскільки колишній чоловік поводив себе агресивно (а.с. 103)

Таким чином, під час розгляду справи було встановлено, що позивач є одноособовим власником житлового будинку з січня 2017 року, а відповідач зареєстрований у спірному житловому приміщенні.

Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 21 грудня 2016 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

Дані обставини також не заперечувались сторонами у судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ч. 1-2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 4 статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.

Згідно вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.3, 4 ст.. 156 ЖК України, передбачено, що члени сім`ї власника будинку зобов`язані дбайливо ставитися до житлового будинку(квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членом його сім`ї про розмір участі у витратах вирішуються у судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих правовідносин застосовуються правила, встановленні ст.. 162 ЖК України.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до вимог ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає, або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Статтею 811 ЦК України передбачено, що договір найму укладається у письмовій формі.

Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку що для стягнення квартирної плати, оплати комунальних послуг, витрат на утримання будинку, проведення ремонтних робіт у випадку спору між власником будинку та колишніми членами його сім`ї, повинні встановлюватись між ними відповідною угодою з дотриманням її форми, що передбачена ст. 811 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, що визначений даною статтею.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених даним Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Як було зазначено вище, судом встановлено, що позивач та відповідач проживали однією сім`єю у зареєстрованому шлюбі у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство. Після розірвання шлюбу, тобто з 2016 року, сімейні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться, будь-яких договорів найму між сторонами у спосіб, що передбачений законодавством України, укладено не було, а відтак позивачем не доведено того, що відповідач був наймачем вказаного житлового будинку та зобов`язаний здійснювати оплату комунальних послуг та витрат на утримання будинку.

Крім того, позивачем не було надано суду обґрунтованого розрахунку сплачених коштів із зазначенням відповідних періодів, не доведено за який саме період утворилась заборгованість по сплаті комунальних послуг та за який конкретний період проводилась оплата комунальних платежів за відповідними особовими рахунками, а з наданих суду роздруківок з мобільного додатку «Приват24» не вбачається за який період здійснено погашення заборгованості.

Також, позивачем не доведено факту постійного проживання відповідача у спірному будинку та відповідне користування комунальними послугами.

При цьому, суд не може прийняти посилання позивача на той факт, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2019 встановлено факт постійного проживання відповідача у спірному будинку у період 2017-2018 років, оскільки предметом розгляду цивільної справи, у якій ухвалено вказане рішення суду, було визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним житловим будинком.

Даним рішенням встановлено, що позивачем ОСОБА_1 не було надано суду належних до допустимих доказів не проживання відповідача ОСОБА_2 у житловому будинку понад один рік без поважних причин в контексті ст.. 405 ЦК України, однак в той же час даний висновок суду не може підтверджувати і сам факт постійного проживання відповідача.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_2 було надано суду копії листків непрацездатності, згідно яких останній перебував на тривалому лікуванні, що виключає можливість його постійного проживання в будинку у вказаний позивачем період.

Суд також приймає до уваги надані відповідачем копії квитанцій на підтвердження перерахування грошових коштів на рахунок позивача ОСОБА_1 у період січень-березень 2018 року, що підтверджує факт надання грошової допомоги у добровільному порядку, не зважаючи на відсутність письмової угоди щодо плати за користування будинком та витрат на утримання будинку.

При цьому суд не приймає свідчення позивача про те, що вказані кошти були перераховані як її оплата праці у відповідача, оскільки в матеріалах справи міститься довідка, яка підтверджує працевлаштування останньої у 2017 році саме у КЗО «Середня загальноосвітня школа №108», проте доказів на підтвердження працевлаштування у ФОП « ОСОБА_2 » позивачем надано не було та під час розгляду справи не було встановлено інших правовідносин сторін, які б зобов`язували відповідача перераховувати грошові кошти на рахунок позивача, що виключає сумніви в тому, що вказані грошові кошти перераховувались в рахунок сплати частини комунальних послуг.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості комунальних послуг необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові судові витрати понесені по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових сум відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 16 березня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук