Провадження № 2/641/169/2020 Справа № 641/3951/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Колодяжної І.М.,

при секретарях- - Ягодіній М.С., Гішян А.В.,

справа № 641/3951/19

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя , -

В С Т А Н О В И В :

22 травня 2019 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить: визнати право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за позивачем , в порядку поділу майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі . В період шлюбу сторонами на спільні кошти придбано майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 ,яка зареєстрована за відповідачем. Позивач вважає, що спірна квартира є об,єктом права спільної сумісної власності подружжя. Сімейне життя сторін не склалося , відповідач пішов з сім,ї . На прохання позивача провести поділ квартири через органи нотаріату відповідач не реагує.

Ухвалою суду від 27.05.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та в цей же день копія ухвали направлена учасникам справи.

Ухвалою суду від 19.06.2019 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, ухвалено витребувати у приватного нотаріуса ХМНО Саварінської Н.В. належним чином завірену копію договору купівлі-продажу від 05.10.2011 року квартири АДРЕСА_1 за №3335, заяви ОСОБА_4 від 05.10.2011 року за р. № 3334 та в цей же день копія ухвали направлена учасникам справи.

11.07.2019 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 12.07.2019 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено, заборонено відповідачу вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 та в цей же день копія ухвали направлена учасникам справи.

Ухвалою суду від 03.10.2019 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження та в цей же день копія ухвали направлена учасникам справи.

30.10.2019 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому зазначено, що позовні вимоги безпідставні, необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню. Щодо позову зазначив, що, він ОСОБА_2 є учасником бойових дій в Республіци Афганістан та інвалідом війни другої групи. Так, він в квітні 2002 року позичив своєму другові ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 15000 доларів США. Борг ОСОБА_5 повернув йому лише 03.08.2011 року та ці кошти ОСОБА_2 залишив на зберіганні у ОСОБА_5 .. Після того, як ОСОБА_5 віддав йому позичені грошові кошти, ОСОБА_2 отримав можливість поліпшити своє матеріальне становище, а саме продати однокімнатну квартиру, додати ті кошти, які повернув ОСОБА_5 та купити двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачка в цей час не працювала, свої особисті кошти в розвиток сім`ї не вкладала. Квартиру за адресою: АДРЕСА_2 купив за особисті свої кошти, у зв`язку з чим просив в задоволенні позову відмовити.

02.12.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_4 разом з відповідачем мешкали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2002 року. 22.12.2007 року шлюб між ними було зареєстровано, від шлюбу дітей не мають. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.09.2019 року шлюб з відповідачем було розірвано. Під час перебування у шлюбі подружжям, за спільні кошти, в порядку поліпшення житлових умов в інтересах сім`ї за договором купівлі-продажу від 05.10.2011 року, посвідченого ПН ХМНО Харківської області Саварінською НВ р.№ 3335, було придбано майно, зокрема двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована за відповідачем. Спільна квартира ,на думку позивача, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що підтверджується п. 17 Договору купівлі-продажу від 05.10.2011 року, посвідченого ПН ХМНО Харківської області Саварінською НВ., р.№ 3335, де зазначено, покупець набуває вищевказану квартиру у спільну сумісну власність, на що його дружина ОСОБА_4 , дає згоду, згідно її заяви, посвідченої ПН ХМНО Харківської області Саварінською Н.В., 05.10.2011 р.№ 3334. Сімейне життя з відповідачем не склалося, відповідач пішов із сім`ї до іншої жінки близько чотирьох років тому назад. Згоди про поділ майна подружжя між ними не досягнуто. Влітку 2019 року Відповідач запропонував позивачці поділити спірну квартиру таким чином: надати їй компенсацію вартості її частки в спільній сумісній власності в розмірі 10 000 дол. США, які відповідач поверне після того, як остання забере свої речі та звільнить квартиру, зніметься з реєстраційного обліку, тоді на наступний день відповідач спочатку надасть їй 5000 дол. США,а решту у розмірі 5000 дол. США поверне протягом року, такою була умова відповідача. Відповідачу добре відомо. що коли вони вирішили покращити свої житлові умови та купити 2-х кімнатну квартиру, вартість квартир складала в середньому від 7 000 дол. США до 20 000 дол. США. Між позивачкою та відповідачем існувала домовленість, що квартиру вони будуть купувати в спільну сумісну власність подружжя, тому за пропозицією відповідача, остання взяла в борг за борговою розпискою 10 000 дол. США у своєї рідної сестри ОСОБА_6 , які були витрачені на купівлю спірної квартири. Позивачка особисто передала свої власні накопичені грошові кошти ще до шлюбу продавцю спірної квартири ОСОБА_7 завдаток у розмірі 2000 дол. США 16.09.2011 року, про що отримала від останнього відповідну розписку. Щодо твердження відповідача про надання в борг 15.04.2012 року своєму товаришу ОСОБА_5 суму в розмірі 15 000 дол. США та її поверненням саме на початку жовтня 2011 року,то вона не відповідає дійсності, оскільки в період з 06.07.2001 року по 03.06.2002 року відповідач не працював. 06.03.2004 року відповідач дійсно продав свою однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 за суму 74 620 грн. та купив кв. АДРЕСА_4 за 53530 грн., і мав прибуток від купівлі -продажу цих квартир у розмірі 21090 грн., які згодом витратив на придбання автомобіля марки Mazda 626, № НОМЕР_1 . Щодо твердження відповідача, що позивач не працювала, не відповідає дійсності, оскільки остання працює з 2002 року по теперішній час продавцем. Крім того зазначили, що, під час сумісного проживання з 2002 року, родина позивачки, її батьки, постійно допомагали продуктами харчування, грошима, оскільки останні мешкають в селі, мають велике господарство , батьки та рідна сестра мають земельні паї, які надавали в оренду, фактично їх сім`я харчувалася за рахунок її батьків. Зазначила, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, оскільки купувалась в інтересах сім`ї, використовувалась тривалий час в інтересах сім`ї, позивачка, як дружина надавала письмову згоду, яка нотаріальна посвідчена, а тому зазначена квартира підлягає поділу між подружжям в рівних частках тобто по Ѕ частині .

21.02.2020 року до суду надійшла додаткова відповідь позивача на відзив відповідача, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_4 разом з відповідачем мешкали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2002 року. 22.12.2007 року шлюб між ним було зареєстровано, від шлюбу дітей не мають. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.09.2019 року шлюб з відповідачем було розірвано. Квартира АДРЕСА_1 була куплена в спільну сумісну власність, оскільки нею надавались кошти, про цей факт можуть свідчити не тільки розписки, пояснення свідків, але й надані електронні докази, а саме розмова між позивачем та відповідачем. При оформлені договору купівлі-продажу спірної квартири в самому договорі в п. 17 Договору було зазначено, що покупець набуває квартиру в спільну сумісну власність. Зазначила, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, оскільки купувалась в інтересах сім`ї, використовувалась тривалий час в інтересах сім`ї, позивачка, як дружина надавала письмову згоду, яка нотаріальна посвідчена, а тому зазначена квартира підлягає поділу між подружжям в рівних частинах.

В судовому засіданні представник позивача в повному обсязі підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.В подальшому представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позову, посилалися на обставини, викладені у відзові на позовну заяву,в подальшому надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , допитавши свідків , дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

22.04.2003 року рішенням Виконавчого комітету Комінтернівської районної ради м. Харкова ОСОБА_2 надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 на склад сім`ї з одної людини, а саме ОСОБА_2 .

22.04.2003 року ОСОБА_2 отримав ордер на жилу площу в житловому будинку на право зайняття сім`єю з одного чоловіка жилої площі в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_6 , житловою площею 15,24 м2. .

06.03.2004 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_8 однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 за 74 620 грн.

06.03.2004 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_4 житловою площею 18,8 кв.м., загальною площею 30,5 кв.м. за 53 530 грн., відповідно до договору купівлі-продажу квартири .

23.03.2004 року право власності на квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано в КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_2

22.12.2007 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 ( після укладення шлюбу ОСОБА_11 ) .

05.10.2011 року за реєстрованим № 6393, ПН ХМНО Гаврилюк Н.В. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 , яка належала ОСОБА_2

05.10.2011 року відповідно до договору купівлі-продажу ВРН № 691004 ОСОБА_7 продав ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до п.1.7 вищевказаного договору покупець набуває вищевказану квартиру у спільну сумісну власність, на що його дружина ОСОБА_4 дає згоду, згідно її заяви, яка посвідчена ПН ХМНО Харківської області Саварінською Н.В.

З заяви ОСОБА_4 , яку вона надала ПН ХМНО Харківської області Саварінській Н.В. вбачається, що ОСОБА_4 перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 дає згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 , на укладення договору про купівлю квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за грошові кошти, які належать їм на праві спільної сумісної власності, за ціну та на умовах йому відомих, дана заява зареєстрована у реєстрі нотаріальних дій за № 3334 .

Відповідно до витягу з державного реєстру правочинів від 05.10.2011 ПН ХМНО Харківської області Саварінською Н.В. нотаріально зареєстрований договір купівлі - продажу ВРН № 691004 у реєстрі нотаріальних дій за № 3335 .

27.10.2011 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано в КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_2 .

На замовлення адвоката Сілко Н.Г. суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_12 виготовлено довідку про найбільш вірогідну ціну продажу нерухомого майна, з якого вбачається, що квартира загальною площею 44,2 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 станом на 20.05.2019 складає 580 000 грн.00 коп.; при цьому вартість Ѕ частини квартири склала 290 000 грн.

Відповідно до трудового договору між працівником і фізичною особою від 02.09.2008 року ОСОБА_4 оформлена безстроково до ФОП ОСОБА_13 .

З розписки від 01.10.2011 року вбачається, що ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_6 в борг в сумі 10 000 доларів США на придбання квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , який зобов`язується повернути не пізніше січня 2020 року .

Відповідно до розписки від 15.05.2019 року ОСОБА_6 підтверджує про повернення їй боргу в сумі 10 000 доларів США ОСОБА_4 , які остання брала в борг на придбання квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

З пояснень свідка ОСОБА_14 вбачається, що ОСОБА_4 вона знає близько 25 років, яка мешкала з ОСОБА_2 на Алексіївці в м. Харкові. Потім позивач та відповідач придбали квартиру на АДРЕСА_7 , після продажу якої, купили квартиру на АДРЕСА_8 . Спільне проживання припинили після вересня 2015 року. Квартиру на АДРЕСА_8 придбали за кошти від продажу квартири на АДРЕСА_7 та коштів яких не вистачало ОСОБА_15 позичила у своєї рідної сестри у сумі 10 000 дол. США, про це свідку відомо ці слів самої позивачки. ОСОБА_4 працювала, за що отримувала заробітну плату та гроші в конверті.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона була близьким другом сім`ї ОСОБА_11 з 2003-2004 р.р. В минулому році в її присутності ОСОБА_17 зустрічався з ОСОБА_15 та пропонував їй 5000 дол. США за квартиру, вона хотіла 10 000 дол. США, оскільки в квартиру було багато вкладено. У сім`ї ОСОБА_11 була ще квартира на АДРЕСА_7 , вони її продали та купили квартиру по АДРЕСА_8 . В 2011 році вони знайшли гроші квартиру по АДРЕСА_8 , свідок разом з позивачкою їздила по гроші до сестри позивачки, яка позичила в борг кошти в розмірі 10 000 дол. США для придбання цієї квартири.

З пояснень свідка ОСОБА_6 вбачається, що вона є рідною сестрою позивачки. ОСОБА_18 знає дуже давно, він разом з ОСОБА_15 спочатку мешкали на Роганській, потім на Олексіївці в м. Харкові, а потім по проспекту Московському в м. Харкові. Коли вони мешкали по АДРЕСА_7 , свідок купила у них автомобіль марки «Жигулі» за 12 000 грн.. Потім квартиру по АДРЕСА_7 продали та в 2011 році купили квартиру по АДРЕСА_8 . В 2011 році ОСОБА_19 позичила у неї для придбання квартири 10 000 дол. США. В січні 2015 році помер їх батько, у нього були заощадження, які він залишивши їм у спадок 25 000 дол. США, ОСОБА_15 від батька у спадок залишилось 7000 дол. США. На даний час борг, який позичала ОСОБА_15 в сумі 10000 дол. США повністю повернула.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав прав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя, він може оспорити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі й в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Так, Велика палата Верховного Суду розглянувши справу № 372/504/17 у своїй постанові від 21.11.2018 року відступила від усталених позицій Верховного Суду та зазначила, що діє абсолютна презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке ними набуте в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й подружжя може оспорити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі й в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Судом встановлено, що 06.03.2004 року ОСОБА_2 продав , а ОСОБА_8 купила квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Свирид Н.О. за р. №1756.

Відповідно до договору купівлі- продажу від 06.03.2004 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Свирид Н.О. за р. №1760, ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_4 .

Згідно договору купівлі продажу квартири від 05 жовтня 2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саварінською Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3335 ОСОБА_7 продав ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з копії заяви посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саварінською Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3334 позивач ОСОБА_4 перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 дала згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 , на укладання договору купівлю квартири АДРЕСА_1 , за грошові кошти ,які належали їм на праві спільної власності , за ціну та на умовах йому відомих.

Зазначені договори купівлі- продажу є чинними, сторонами не оскаржувалися.

Таким чином, враховуючи вище викладене та аналізуючи норми чинного законодавства з урахуванням позицій Верховного Суду та Великої палати Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя.

Положення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007р. № 11, визначає, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні врахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено між ними або шлюбним договором.

Як передбачено ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у справі власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як передбачено ч.1, 3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про необхідність поділу спільної сумісної власності подружжя між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивача 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 .

Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10-13,76-81,89,141,264-265, ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 2900 (дві тисячі дев,ятсот ) грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або підписання рішення суду без його проголошення у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання , яким завершується розгляд справи.

У відповідності до п. 15 .5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції , до дня початку функціювання Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Комінтернівський районний суд м. Харкова .

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_9 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_9 .

Суддя: І. М. Колодяжна