Провадження № 6/638/727/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретарів Подосокорської А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Марченко Олександра Михайловича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у виїзді за межі України,-

ВСТАНОВИВ :

08.12.2020 старший державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду, обґрунтовуючи його тим, що у нього на виконанні знаходиться виконавче провадження 62022080 з виконання виконавчого листа №638/17802/17 від 11.09.2020 про стягнення 1249520,58 грн. Боржником є ОСОБА_1 , який знає про відкрите виконавче провадження. Рішення суду ним не виконується. Згідно відповідей на запит у боржника відсутнє рухоме та нерухоме майно. Пояснень щодо причин невиконання рішення ОСОБА_1 не надав, про причини невиконання не повідомив. Боржнику на праві власності належить частка у ТОВ «С-ТРАНС», на яку накладено арешт. З дати видачі виконавчого листа боржник кордони України не покидав, проте має закордонний паспорт. У зв`язку з чим державний виконавець просить тимчасово обмежити у праві виїзду боржника до виконання зобов`язань.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України інші сторони та заінтересовані особи не повідомлялись про розгляд подання.

Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного:

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст.6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язання за рішенням.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року, "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст.6Закону N3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст.10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що 28.07.2020 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за розпискою 716 687,77 грн., три проценти річних: 40 468,31 грн., проценти за користування грошовими коштами: 492 364,50 грн., а всього 1 249 520 (один мільйон двісті сорок дев`ять тисяч п`ятсот двадцять) грн. 58 коп. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору за подання позову у розмірі 8000 грн та подання заяви про забезпечення позову у сумі 352,40 грн, а всього 8352 (вісім тисяч п`ятдесят дві) грн 40 коп.

На підставі цього судового рішення видано виконавчий лист, який ОСОБА_2 (стягувачем) пред`явлено до виконання до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

14.09.2020 постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС відкрито виконавче провадження за №63022080.

Державним виконавцем надано копію списку №2401 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих. Проте, з значеного списку не можливо встановити який саме лист було відправлено ОСОБА_1 , більш того, наданий список не може свідчити про отримання боржником копії постанови про відкриття провадження.

Окрім того, старшим державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника, проте також не надано доказів того, що постанова отримана боржником.

Основним принципом судочинства, закріпленим Конституцією України є верховенство права.

Відповідно до положень ст. 2 ЗУ «Про судоустрій України» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів суспільства, держави.

Ч.1 ст 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 ч. 2,4 ЦК України).

Пункт п. 19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно частини 3 статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Проте, в поданні державного виконавця відсутні докази отримання боржником кореспонденції, а також докази на підтвердження вчинення ним саме умисних дій, спрямованих на приховання грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, інших цінностей, а також про ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього державним виконавцем у зв`язку з примусовим виконання рішення суду.

Матеріали справи також не містять будь-яких даних про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та викликів до державного виконавця.

Будь-яких доказів того, що на час звернення до суду з даним поданням боржнику було відомо про наявність відкритого виконавчого провадження відносно нього суду не надано.

Позиція щодо неправомірності заборони виїзду за кордон без оцінки індивідуальних обставин боржника на підставі лише факту наявності невиконаного грошового зобов`язання, викладена у рішенні ЄСПЛ у справі "Хлюстов проти Росії".

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання.

Керуючись Конституцією України, ст. 441 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», Конвенції про захист прав людини і основоположних свободсуд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Марченко Олександра Михайловича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у виїзді за межі України- відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення його відповідної ухвали.

СУДДЯ І.В. СЕМІРЯД