Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3744/20 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 70 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О.Ю. суддів Галацевич О.М.

Шевчук А.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у місті Житомирі справу № 274/3744/20

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Корбута В.В. у м.Бердичів,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 , звернулась з позовом про стягнення з колишнього чоловіка ОСОБА_2 аліментів на її утримання у розмірі 800 грн. на місяць довічно. В обґрунтування позову зазначила, що з 04.05.2007 р. вона є особою з інвалідністю ІІ групи, має незадовільний стан здоров`я, має дохід у вигляді пенсії, якої не вистачає для забезпечення лікування, продуктами харчування, одягом. Відповідач матеріально забезпечений, отримує високу пенсію, але відмовляється надавати їй матеріальну допомогу.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2020 року узадоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує на незадовільний стан здоров`я, недостатність розміру пенсії для придбання ліків і продуктів харчування, оплати комунальних послуг, спроможність відповідача, який отримує пенсію 4545грн., сплачувати їй аліменти.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони з 08.09.1979 р. по 20.10.2015 р. перебували у зареєстрованому шлюбі.

Як вбачається з пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 27.07.2007 р., позивачка з 04.05.2007 р. є особою з інвалідністю ІІ групи.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.75 Сімейного кодексу України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу (ч.2 ст.76 СК України).

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу, якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Як на день пред`явлення позову, так і на день ухвалення рішення розмір пенсії ОСОБА_1 , дорівнював встановленому Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розміру прожиткового мінімуму на особу, яка втратила працездатність (відповідно, 1638грн. та 1 712 грн).

За таких обставин, з урахуванням положень ч.4 ст.75 СК України, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що ОСОБА_1 не є такою, що потребує матеріальної допомоги від колишнього чоловіка.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2020 рокубез змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча: Судді: