Справа № 425/2216/19
Провадження № 2/415/260/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Луньової Д.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Рибки Я.Ю.,

за відсутності сторін,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму боргу за договором позики у розмірі 45000,00 грн. посилаючись на те, що 13.03.2019 відповідач позичила у нього 45000,00 грн., за умови повернення до 05.04.2019, про що відповідач написала власноручно розписку, однак, у визначений у розписці строк борг не повернула. У зв`язку з ухиленням відповідача повернути гроші, позивач постійно нервує у зв`язку з неповерненням грошей, стан здоров`я погіршився, тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн.

Ухвалою від 12.08.2019 р. відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення сторін (а.с.17), направлено копії ухвали сторонам, а відповідачу разом із копією позовної заяви та додатки, а ухвалою суду від 11.09.2019 р. призначено розгляд справи з повідомленням сторін (а.с.19).

Ухвалою від 27.03.2020 суддя Луньова Д.Ю. прийняла справу до свого провадження та призначила судове засідання на 27.05.2020 з викликом сторін (а.с.32).

Від позивача через канцелярію суду 14.07.2020 р. надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи, шляхом направлення судових повісток та шляхом оголошення про виклик в суд. Відповідач отримала ухвалу суду з повісткою на 30.01.2020 р. особисто, що підтверджується рекомендованими повідомленнями повернутими на адресу суду (а.с. 26, 27). Інші судові повістки, що направлялися на адресу відповідача за зареєстрованим місцем проживання, та за місцем мешкання поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення «інші причини» (а.с.23,36,40). В зв`язку з цим, повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи здійснювалося шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.44). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Крім того 17.11.2020 р. і 09.12.2020 р. від відповідачки на адресу суду надходили дві заяви про перенесення судового засідання, у зв`язку зі зверненням до системи безоплатної правової допомоги.

У визначений судом строк від відповідача відзив на позовну заяву до суду не надходив, заяв чи клопотань від сторін на адресу суду не надходило.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.03.2019 ОСОБА_2 написала розписку, згідно якої вона взяла у ОСОБА_1 в борг 45000,00 грн., з поверненням боргу до 05.04.2019 (а.с.46).

Відповідач ОСОБА_2 доказів виконання свого зобов`язання не надала.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Вирішуючи вимоги про стягнення заявленої моральної шкоди в сумі 3000,00 грн., суд вважає за необхідне відмовити з підстав того, що нормами ЦК України не передбачено стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок порушення прав позикодавця через невиконання позичальником договірних зобов`язань, у даному випадку у правовідносинах по невиконанню умов договору позики від 13.03.2019, укладеного між сторонами даного спору.

Стаття 611 ЦК України регламентує правові наслідки порушення зобов`язання, згідно положень якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналізуючи зміст ст. 611 ЦК України, можна стверджувати, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування зазначені в укладеному договорі.

Порушення договору як підстава для виникнення права на відшкодування моральної (немайнової) шкоди може виявлятись як у невиконанні, так і в неналежному виконанні договірних зобов`язань.

Проте, якщо право на відшкодування моральної шкоди не встановлено законом чи договором, кредитор не має права заявляти такі вимоги до боржника.

Оскільки стаття 1050 ЦК України, яка встановлює наслідки порушення договору позичальником, не передбачає права на відшкодування моральної шкоди, і таких наслідків не встановлено договором позики (розпискою відповідача), оскільки розписка не передбачає стягнення моральної шкоди у випадку неналежного виконання зобов`язань, тому підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. відсутні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 12-13,19,81,141,263-265,274-279, 352,354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму боргу в розмірі 45000,00 грн. (сорок пять тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 768,40 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Ю. Луньова