Провадження № 2/161/3197/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач, ОСОБА_4 ) про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 09 серпня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час якого набули у власність автомобіль марки Opel Vivaro, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:3023, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою Волинська область, Луцький район, с. Гірка Полонка.

Посилаючись на вищевикладене, а також приписи ст.ст.60, 71 СК України позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 вищенаведеного майна.

Позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Вказав, що спір, на його думку, був безпідставно ініційований позивачем. Також не погодився з розміром заявлених позивачем до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 09 серпня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.14).

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2020 року у справі № 161/12901/20, яке набрало законної сили 09 листопада 2020 року, шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що за час шлюбу ними було придбано наступне майно:

- автомобіль марки Opel Vivaro, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який зареєстрований на відповідача 06 березня 2015 року (а.с.23);

- земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:3023, площею 0,1000 га, що розташована за адресою Волинська область, Луцький район, с. Гірка Полонка та яка набута у власність відповідачем 12 грудня 2016 року за договором купівлі-продажу (а.с.16-17).

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, вирішуючи питання про включення чи не включення того чи іншого майна до складу спільної сумісної власності подружжя, суд керується загальними приписами глави 8 СК України, щодо майна яке набуте сторонами у період 09 серпня 2010 року по 09 листопада 2020 року, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі

В даному випадку і спірний автомобіль, і спірна земельна ділянка набута відповідачем у власність під час зареєстрованого шлюбу, за відплатними договорами, а тому таке майно, в силу вимогу ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Під час судового розгляду сторони не посилилася на наявність підстав для відступу від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, а отже суд в подальшому проводить поділ спільного майна виходячи з рівності часток позивача та відповідача.

Частиною першою та другою статті 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

В даному випадку, спірний автомобіль є неподільною річчю, але сторони не досягли згоди стосовно його залишення одному з них, а тому суд залишає його в спільній частковій власності сторін та присуджує позивачу 1/2 частину цього майна.

Земельна ділянка, хоча і є подільною річчю, однак конкретного варіанту поділу в натурі сторони не досягли, а тому суд присуджує на користь позивача ідеальну частку у розмірі 1/2 частини цього майна, без його поділу в натурі.

З наведених вище мотивів, суд задовольняє позов у повному обсязі.

На підставі приписів ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 029,24 грн., що відповідає визначеній ціні позову та ставці судового збору, яка мала бути сплачена при зверненні до суду (202 923,82 / 100). Позивач фактично сплатила за позовні вимоги 2 574,54 грн. судового збору, тобто, більше ніж цього вимагали приписи п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», і відповідна різниця, як надмірно сплачений судовий збір, може бути повернути їй за відповідним клопотанням в порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Частинами третьою п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В даному випадку, у судовому засіданні представником відповідача заявлено усне клопотання про неспівмірність заявлених представником позивача до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Суд частково погоджується з такими доводами представника відповідача та відмічає, що представником позивача, поряд з договором про надання правової допомоги, додатком до нього та квитанцією про сплату, в якості детального опису робіт (наданих послуг) був наданий акт приймання-передачі наданих послуг від 10 серпня 2020 року.

Проаналізувавши наведений у ньому перелік наданих послуг, суд визнає не обґрунтованим включення в перелік таких видів правової допомоги як «Зустріч з клієнтом, з`ясування підстав та мети звернення», «Подання процесуальних документів, контроль за рухом справи», «Вивчення документів наданих клієнтом, відповідних нормативних актів», «Визначення правової позиції та судових перспектив вирішення питання клієнта» адже всі вони стосуються вчинення однієї процесуальної дії складання процесуального документу у вигляді позовної заяви, і ця послуга вже наведена в описі робіт та вартувала позивачу 4 000,00 грн.

Будь-яких інших видів правничої допомоги, як то складання та надсилання адвокатських запитів, представництво у судових засідання, наданий опис робіт не містить.

Враховуючи вищенаведене, а також складність даної справи, яка, хоча і розглядалася в порядку загального позовного провадження, але є типовою та нескладною, виконані адвокатом роботи (надані послуги), які фактично обмежилися складанням позову та представництво у суді, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 4 000,00 грн. судових витрат з надання професійної правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 141, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину автомобіля марки Opel Vivaro, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:3023, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою Волинська область, Луцький район, с. Гірка Полонка.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 029,24 грн. (дві тисячі двадцять дев`ять гривень двадцять чотири копійки).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 4 000,00 грн. (чотири тисячі гривень).

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено та підписано 10 грудня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк