Справа №173/1359/19
Провадження №2/173/33/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

За участю: представника позивача - адвоката Єрохіна О.О

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Андрієнко І.С

Розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ сумісної власності подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

24.05.2019 року до суду звернувся позивач ОСОБА_2 , з позовом про поділ сумісної власності подружжя до відповідача ОСОБА_1

26.06.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи

24.07.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 09.09.2019 року.

03.09.2019 року надійшов відзив на позовну заяву.

09.09.2019 року розгляд справи відкладений за клопотанням позивача на 04.11.2019 року.

04.11.2019 року в судовому засіданні оголошена перерва до 05.12.2019 року.

05.12.2019 року розгляд справи відкладений за клопотанням відповідача на 30.01.2020 року.

30.01.2020 року в судовому засіданні оголошена перерва. Справу призначено до розгляду на 12.03.2020 року

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

12.03.2020 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 88235 грн.. в рахунок компенсації вартості спільного мана подружжя, а саме: Ѕ частини транспортного засобу - автомобіля марки Hуundaі Getz» державний номер НОМЕР_1 в сумі 75000 грн., та вартості Ѕ частини іншого майна в сумі 13235 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 22.11.2014 року він зареєструвала шлюб з відповідачем. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.02.2019 року шлюб між ними розірваний.

Під час шлюбу в 2016 році ними був придбаний за спільні кошти автомобіль марки «Hуundaі Getz» державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я відповідача. Всі витрати на придбання автомобіля вони несли разом.

Після розірвання шлюбу відповідач самостійно, без його згоди, забрала автомобіль в особисте користування, а згодом він був відчужений відповідачем без його відома і

згоди, про що він дізнався в 2018 році. В цей період він з відповідачкою ще перебував у шлюбі.

Тому він вважає свої права порушеними, та такими, що підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача вартості Ѕ частитини у спільному майніподружжя. Вартість автомобіля на час його покупки складала 150000.00 грн., відповідно Ѕ часина його вартості складає 75000.00 грн.

Крім того відповідач щодо іншого набутого ними разом майна вчинила протиправні дії. Так, в період шлюбу вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

07.02.2014 року згідно договору купівлі-продажу від 16.03.2010 року він набув право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

В даному домоволодінні крім нього була зареєстрована відповідачка та її малолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Але з 06.10.2018 року вони за місцем своєї реєстрації не з`являлись. ОСОБА_1 ,. добровільно змінила своє місце проживання. Але коли вона виїздила з будинку нею разом з батьком та братом було вивезене все майно з будинку, яке вони нажили під час шлюбу.

Під час шлюбу ними було придбане наступне майно:

-Дитячі меблі - 6430.00 грн.;

-Бойлер 1 шт. - 3500.00 грн.;

-Мультиварка 1 шт. - 800.00 грн.

-Сережки золоті одна пара - 2000.00 грн.

-Відеоспотерігач 1 шт. -600.00 грн.;

-Машинка для підстригання 1 шт. - 500.00 грн.

-Гойдалка садова 1 шт. - 2200.00 грн.;

-Гладильна дошка 1 шт. - 400.00 грн.

-Праска 1 шт. - 1800.00 грн

-Комод - 1 шт. - 3500.00 грн.

-Подушки - 2 шт. - 200.00 грн.

-Переноски 2 шт. - 150.00 грн.

-Флешка мікро 32 Гб 1 шт. - 300.00 грн.

-Рушники - 2 шт.- 200.00 грн.

-Штора а гардина 1 шт - 400.00 грн.

-Сковорода 1 шт. - 100.00 грн.

-Бінокль 1 шт. - 100.00 грн.

-Фумігатор 1 шт. - 50.00 грн.

-Манікюрний набір 1 шт. 70.00 грн.

-Ключі для консервування 2 шт. - 200.00 грн.

-Миски 3 шт. - 320.00грн.

-Пляжний зонт - 200.00 грн.

- Тарілка для мікрохвильової печі 1 шт. - 600.00 грн.

-Ковдра 4 шт. - 900.00 грн.

-Розноси із нержавіючої сталі 2 шт. - 200.00 грн.

-Лампа 1 шт. - 200.00 грн.

Всього на суму 26470 грн. Вартість Ѕ частини вище перерахованого майна складає 13326 грн., яку він і просить стягнути з відповідача, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали за доводами, викладеними в позовній заяві. Також позивач пояснив, що він бажає розділити майно, яке перелічене в позовній заяві. Оскільки відповідачка в його відсутність вивезла все це майно з його будинку без його відома і згоди. При цьому на придбання автомобіля гроші давали його батьки. Сережки йому дарувала його сестра, так як він раніше носив сережки. Мультиварку також дарували його батьки.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували. Свої заперечення обґрунтовували тим, що автомобіль був придбаний хоч і в шлюбі, але не інтересах сім`ї, оскільки донька відповідачки має вади і їй необхідно було купити автомобіль з метою полегшення пересування. Кошти на придбання автомобіля надавали її батьки. Меблі вона забрала, оскільки це були дитячі меблі і вона їх забрала для доньки. Сережки позивач подарував її донці. Інше майно або залишилось у позивача або воно ними не купувалось, а вже було в них до шлюбу.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, свідків вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.11.2014 року по 21.02.2019 року. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.02.2019 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується копією рішення суду .

Спільних дітей сторони не мають.

Як встановлено в судовому засіданні, 22.10.2016 року під час шлюбу сторонами був придбаний автомобіль марки «Hуundaі Getz» державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією договору 22 жовтня 2016 року, який укладений між ОСОБА_4 ,. від імені якого діяв за дорученням ОСОБА_5 , батько відповідачки та ОСОБА_1 .

Таким чином автомобіль був придбаний сторонами в період шлюбу. Також судом встановлено, що сторонами в період шлюбу купувалось і інше майно, яке частково зазначене позивачем в позовній заяві.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1. 3 ст. 61 СК України - Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя

Відповідно до п .2 ч.1 ст. 57 СК України, - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить визнати зазначене в позовній заяві майно спільною сумісною власністю подружжя, зазначивши, що дане майно придбане в період шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України - У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі, якщо подружжя не вирішили питання щодо придбання частки неподільної речі одним з них, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Допитані в судовому засіданні свідки дали наступні пояснення.

Так свідок ОСОБА_6 ,. в судовому засіданні пояснив, що його син був на роботі, коли відповідачка з своїми родичами приїхали до будинку, де вони проживали і вивезли все майно, що там було. Познімали навіть люстри, штори, гардини. Забрали машинку для стрижки, яка належить особисто йому. Крім того перебуваючи в шлюбі його син з невісткою приїхали до нього та просили його позичити їм 25 тисяч грн., на придбання автомобіля. Він з`ясував, який автомобіль вони бажають купити та порадив купувати їм новіший автомобіль, оскільки діти намагались купити старий автомобіль, який би в подальшому потрібно було б постійно ремонтувати. Через декілька днів син з невісткою знову приїхали до нього дому та пояснили що вони знайшли кращий автомобіль, але для цього потрібно їм позичити 75000.00 грн. у його дружини були грошові кошти на депозитному рахунку, але вона та той час не могла їх зняти, оскільки строк депозиту ще не скінчився. Тоді він позичив гроші в свого товариша та дав їм для придбання автомобіля. Купувати автомобіль їздив батько відповідачки. Після закінчення строку вкладу вони його зняли та погасили борг перед його товаришем. За час проживання його сина в шлюбі за його кошти проводилось технічне обслуговування і ремонт автомобіля.

Свідок ОСОБА_7 ,. в судовому засіданні пояснила, що вони вважали відповідачку своєю і не робили ніяких відмінностей між своїми дітьми та відповідачкою. Часто допомагали їм матеріальною: давали гроші на масажі для дитини на купівлю меблів. Крім того вони давали їм кошти в сумі 75000.00 грн., на купівлю автомобіля, який коштував 150000.00 грн. В неї був вклад, але строк за ним ще не закінчувався. Тоді її чоловік позичив гроші в товариша і вони дали їх на купівлю автомобіля. Коли діти перестали спільно проживати відповідач зі своїми родичами вивезла все з будинку, в я кому вони проживали з її сином. навіть машинку для стрижки, що належала її чоловікові.

Свідок ОСОБА_8 , в судовому засіданні пояснила, що позивач є її братом, а відповідачка невістка. Невістку вона знає як добру господиню, яка створювала лад та затишок для сім`ї. Але їй відомо, що відповідачка і схильна забирати речі, які їй не належать, так як були такі випадки ще під час перебування її брата в шлюбі з відповідачкою. Так. коли її брат та відповідачка припинили шлюбні відносини. відповідачка приїхала та забрала всі речі, включаючи бойлер. дворові качелі, золоті сережки, які вона купувала своєму братові, мультиварку, яку купувала особисто вона так як працював в магазині побутової техніки і на мультиварки в той час були скидки, а батьки потім подарували її сім`ї брата. Також її батьки давали кошти на придбання автомобіля братові та відповідачці, який також забрала відповідачка..

Свідок ОСОБА_9 ,. в судовому засіданні пояснив, що в 2016 році до нього підійшов ОСОБА_6 , та просив позичити гроші в сумі 50000.00 грн., на придбання автомобіля для сина. Так як в нього були на той час гроші він позичив їх ОСОБА_6 , які йому згодом були повернені.

Свідок ОСОБА_5 , в судовому засіданні пояснив, що на час одруження з позивачем його донці було вже 30 років. Вона мала власну квартиру та обстановку в квартирі. Тому говорити, що його донька нічого не мала і все було куплене батьками позивача не відповідає дійсності. Його донька давно хотіла автомобіль. Крім того автомобіль був потрібний і для того, щоб возити онучку, яка має захворювання. Він знайшов автомобіль, який хотіла його донька. У дружини була спадкова квартира, яку остання продала і вони дали донці гроші на купівлю автомобіля. Крім того автомобіль був жіночий, невеликий, червоного кольору. Такий як хотіла його донька. У його донки були права і вона давно хотіла їздити сама. Рішення про купівлю автомобіля для доньки було прийняте ними давно, ще до шлюбу з позивачем.

Свідок ОСОБА_10 , підтвердила пояснення свідка ОСОБА_5 ,. також пояснила, що рішення про купівлю автомобіля для доньки було прийняте ними давно, ще в 2012 році. При цьому були присутні лише члени їх сім`ї: вона, її чоловік, їх син та ОСОБА_1 . Вона продала свою спадщину і надала донці грошові кошти на придбання автомобіля. Тому позивач та його батьки ніякого відношення до придбання даного автомобіля не мають. Крім того коли її донька проживала разом з позивачем вони ніякого майна не купували і її донька забрала лише майно, яке належало особисто їй та раніше було її квартирі.

Оцінюючи показання сторін та свідків, а також письмові докази суд приходить до висновку, що спірний автомобіль був куплений в період шлюбу сторін, що підтверджується копією договору купівлі-продажу. Батьки як з однієї сторони так і з іншої сторони допомагали своїм дітям грошовими коштами для його купівлі, що підтверджується як їх поясненнями, так і тим, що мати відповідачки продала будинок, а мати позивача закрила депозитний рахунок знявши з нього грошові кошти. При цьому суми грошових коштів, які підтверджені письмовими доказами кожною із сторін в їх сукупності були достатніми для придбання автомобіля за 100000.00 грн., і недостатніми, якби грошові кошти були надані лише однією стороною. Тому суд вважає спірний автомобіль таким, що придбаний в період шлюбу за спільні кошти сторін, так як батьки сторін не заявили свої вимоги на даний автомобіль, та є спільною сумісною власністю сторін. Оскільки будь-яких доказів, що даний автомобіль був куплений не в інтересах сім`ї відповідачем не надано. При цьому суд критично оцінює показання свідків подружжя - ОСОБА_5 . Про те, що рішення про купівлю автомобіля ними приймалось ще в 2012 році. Так як автомобіль був куплений лише в 2016 році під час передання ОСОБА_1 , в шлюбі з позивачем, а не в 2012 чи 2013 році. Крім того подальші дії відповідача свідчать про те, що вона намагалась будь-яким чином уникнути поділу даного автомобіля та продала його спочатку своїй матері. А згодом сторонній людині. Доказів отримання згоди позивача на продаж автомобіля суду не надано. Крім того, якщо відповідач посилається на те, що автомобіль вона купувала лише для забезпечення потреб своєї хворої доньки, то вона не б вчиняла дій щодо в відчуження даного автомобіля. Оскільки донька відповідачки продовжує хворіти. І доказів що донька відповідачки перестала потребувати допомоги в пересуванні суду не надано.

За даних обставин суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню Ѕ вартості автомобіля, яка в договорі його купівлі-продажу від 22.10.2016 року визначена в 100000 грн. Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 50000.00 грн., оскільки доказів , які б підтверджували іншу вартість спірного автомобіля суду не надано. Вартість автомобіля в сумі 49479.00 грн., зазначену в договорі від 29.08.2018 року суд не приймає, як дійсну вартість автомобіля,оскільки даний договір укладений між відповідачкою та її матір`ю. В договорі зазначено, що вартість автомобіля визначена за згодою сторін. А не на підставі його оцінки. Доказів того, що автомобіль був в аварії чи з інших причин його вартість понизилась більше чим в половину суду не надано. Відповідно суд розцінює, що визначення вартості автомобіля сторонами договору в такій сумі здійснена відповідачкою з метою істотного зменшення розміру належної позивачеві частки у спільному сумісному майні подружжя.

Щодо розподілу іншого майна, зазначеного в позовній заві, суд виходить з наступного. Перш за все із даного переліку суд виключає майно: сережки золоті, машинку для стрижки та мультиварку, оскільки судом встановлено, що сережки були подаровані позивачеві його сестрою, машинка для стрижки належить батькові позивача. а мультиварка була подарована матір`ю позивача відповідачці на свято 8-ме Березня, тому відповідно до положень ст. 57 СК України дане майно не є спільною сумісною власністю подружжя і права позивача щодо даного майна не можуть бути захищені в обраний ним спосіб шляхом поділу спільної сумісної власності.

З іншого майна, перерахованого позивачем в позовній заяві, відповідач визнає, що в період шлюбу було придбано нею з позивачем дитячі меблі, бойлер, гойдалка садова комод був складовою частиною дитячих меблів, переноски, рушники, сковорода, фумігатор, ключі для консервування та пляжний зонт. З цього переліку майна позивачем лише наданий лише чек на придбання дитячих меблів. Щодо інших речей, придбання яких визначає відповідач, як придбаних в період шлюбу, їх вартість основному погоджена відповідачем. Крім того відповідач зазначає, що бойлер і пляжний зонт вона не забирала і вони залишились в позивача.

Таким чином з даного переліку майна, позивач забрала майно на суму 7380 грн., (дитячі меблі, включаючи комод, гойдалку садову, ціна приймається судом в 600.00 грн.. яку визнає відповідач, рушники, сковорода, фумігатор) у позивача залишилось майно на суму 3700.00 грн. (бойлер, пляжний зонт ) різниця у вартості майна складає 3600 грн.. з яких позивачеві підлягає відшкодування Ѕ частина їх вартості в сумі 1750 грн.

Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1750.00 грн., на відшкодування Ѕ частини вартості іншого майна, придбаного сторонами в період шлюбу.

Вирішуючи питання про відшкодування понесених судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог, суд виходить з наступного. Загальна вартість майна, рішення про розподіл якого ухвалив суд, складає 103500.00 грн. Відповідно на кожну із сторін покладаються судові витрати по сплаті судового збору в сумі 517 грн. 50 коп. позивачем при пред`явлені позову сплачений судовий збір в сумі 882 грн. 36 коп. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 364 грн., 86 коп., тобто сума судового збору, яка перевищує вартість присудженого позивачеві майна. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню 228 грн. 44 коп., недоплачена сума судового збору відповідно до вартості присудженого відповідачеві майна.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ сумісної власності подружжя - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок компенсації вартості спільного сумісного майна подружжя: Ѕ частини вартості транспортного засобу - автомобіля марки «Hуundaі Getz» державний номер НОМЕР_1 в сумі 50000.00 (п`ятдесят тисяч) грн. та Ѕ частини вартості іншого майна, придбаного в період шлюбу в сумі 1750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 - 364 грн. 86 коп., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір на користь держави в сумі 228 грн. 44 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги , відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 17.03.2020 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване: 17.03.2020 року

Оприлюднене : 17.03.2020 року

Дата набрання законної сили: 17.04.2020 року