Справа № 161/3322/20 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В.
Провадження № 22-ц/802/1021/20 Категорія: 84 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Карпук А. К., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Опейда В. О.,

з участю:

представника скаржника адвоката Сидун О. С.,

представника Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будь С.Л.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність виконуючого обов`язки начальника Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Копетюка Володимира Олеговича (на даний час Луцький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)) та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд зі скаргою на бездіяльність виконуючого обов`язки начальника Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Копетюка Володимира Олеговича (на даний час Луцький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)) та зобов`язання вчинити дії. Скарга мотивована тим, що на виконанні Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області перебувало виконавче провадження № 19568830, яке було відкрите на підставі виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 2-5044 від 14.08.2009 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» солідарно 15669,44 доларів США боргу та 1444,00 грн судових витрат. Згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.12.2011 вищевказаний виконавчий документ повернуто стягувачеві, у зв`язку з неможливістю встановити майно боржника в результаті проведених виконавчих дій. Згідно п. 2 її резолютивної частини постановлено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. Повторно виконавчий документ не був пред`явлений до виконання стягувачем. Всупереч прийнятій постанові від 28.12.2011 арешт на нерухоме майно Луцьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області не знято, що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. У реєстрі міститься чинний запис про арешт усього нерухомого майна, згідно постанови від 08.12.2009 Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції. 23 вересня 2019 року адвокатом Сидун О. С. подано заяву про зняття усіх заборон, арештів та обтяжень, накладених на все нерухоме майно у рамках здійснення виконавчого провадження № 19568830 та виконання вимоги п. 2 постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.12.2011 про припинення чинності арешту майна боржника. У задоволенні вказаної заяви відмовлено, про що повідомлено відповіддю Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 25 вересня 2019 року за вих. № 16716. Позиція у відповіді від 25 вересня 2019 року зводиться до того, що арешт не буде знятий до моменту сплати виконавчого збору у розмірі 1565,94 дол. США та 144,40 грн. Такі дії в.о. начальника відділу В. О. Копетюка вважає протиправними, такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки державний виконавець, при вирішенні питання про закінчення виконавчого провадження, повинен був зняти усі арешти, накладені в рамках виконавчого провадження ще у 2012 році, після спливу строку на повторне пред`явлення виконавчого документу. Проте, таких дій не було вчинено до 2019 року. Вважає таку бездіяльність, з боку органу державної виконавчої служби, неправомірною.

Просила визнати неправомірною бездіяльність виконуючого обов`язки начальника відділу Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Копетюка В.О. щодо незняття арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 ; зобов`язати виконуючого обов`язки начальника відділу Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Копетюка В. О. зняти арешт та заборону відчуження всього нерухомого майна ОСОБА_1 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2020 року в задоволенні скарги відмовлено.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою у задовольнити її скаргу та визнати неправомірною бездіяльність виконуючого обов`язки начальника Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Копетюка В. О. щодо не зняття арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , зобов`язати виконуючого обов`язки начальника Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Копетюка В. О. зняти арешт та заборону відчуження всього нерухомого майна ОСОБА_1 . Вказує, що в ході здійснення виконавчого провадження виконавцем фактично не було стягнуто жодної суми коштів у примусовому порядку з боржника. 28.12.2011 виконавчий документ повернуто стягувачеві, у зв`язку з неможливістю встановити майно боржника в результаті проведених виконавчих дій. Повторно виконавчий документ не був пред`явлений до виконання стягувачем протягом року з дати повернення виконавчого документа стягувачу. Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Державний виконавець у даному випадку мав вирішити питання про закінчення виконавчого провадження та зняти усі арешти, накладені в рамках виконавчого провадження ще 2012 році, після спливу строку на повторне пред`явлення виконавчого документу.

Луцький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що в п. 2 постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.12.2011 дійсно вказано припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. В постановах про перевірку виконавчих проваджень № 16289434, 16289067, 19568830 від 26.09.2019 та постанови про виправлення процесуальних помилок у ВП № 19568830 від 27.09.2019 в. о. начальника відділу було зобов`язано головного державного виконавця Будя С. Л. винести постанови про виправлення процесуальних помилок у виконавчих провадженнях № 16289434, 16289067, 19568830, змінивши п. 2 постанов № 16289434, 16289067, 19568830 від 28.12.2011, виклавши його у наступній редакції залишити чинність арешту мана боржника та інші заходи примусового виконання рішення». Також боржник відмовився сплатити виконавчий збір в порушення ЗУ «Про виконавче провадження».

Представник скаржника адвокат Сидун О. С. в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені.

Представник Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Будь С.Л. апеляційну скаргу не визнав та просив залишити її без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явились.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконанні Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області перебувало виконавче провадження № 19568830, яке було відкрите на підставі виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 2-5044 від 14.08.2009 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» солідарно 15669,44 доларів США боргу та 1444,00 грн судових витрат.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.12.2011 вищевказаний виконавчий документ повернуто стягувачеві, керуючись п.5 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». В п. 2 резолютивної частини постанови постановлено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. У постанові зазначено, що на виконання виконавчого документу державним виконавцем відкрито виконавче провадження, арештовано все рухоме та нерухоме майно боржника. ОСОБА_1 власником сільськогосподарської техніки та автотранспортних засобів не являється. Встановити місцезнаходження боржниці в результаті проведених виконавчих дій не вдалося можливим.

Головним державним виконавцем Луцького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Волинській області Будь С.Л. розглянуто постанову про перевірку виконавчих проваджень № 16289434, 16289067, 19568830 від 26.09.2019 в.о. начальника Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинської області Копетюка В. О., та постановою про виправлення процесуальних помилок від 27.09.2019 замінено п. 2 постанови №19568830 від 28.12.2011 в наступній редакції: «Залишити чинність арешту майна боржника та інші заходи примусового виконання рішення».

Причиною перевірки виконавчих дій та зобов`язання виконавця змінити наведений вище пункт стало порушення заступником начальника відділу Шумчуком В. Г. вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, згідно п. 5 ч. 1 ст. 47 старої редакції та п. 5 ч. 1 ст. 37 нової редакції Закону (у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника юридичної особи, місце проживання, перебування боржника фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника), арешти з майна не знімаються.

Отже, зазначення в постанові про повернення виконавчого документа стягувану від 28 грудня 2011 року про припинення чинності арешту майна суперечить вимогам закону і арешт з майна на підставі цього не може бути знятий.

Були відсутні підстави для зняття арешту, так як боржник ОСОБА_1 не надала доказів виконання рішення суду, сплати виконавчого збору і сплив строку пред`явлення виконавчого документу до виконання не є наслідком закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна.

В Законі України «Про виконавче провадження» чітко визначений порядок зняття арешту з майна боржника у разі відсутності боргу, а саме: якщо наявна довідка банку про відсутність боргу, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії, у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, якщо сплачено виконавчий збір, згідно ст. 40 Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника, у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів, з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника юридичної особи, місце проживання, перебування боржника фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Разом з тим повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції яка діяла станом на грудень 2011 року та грудень 2012 року) і пункту 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Повернення виконавчого документа стягувачу з зазначеної підстави, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення ( поновити порушене права заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Зі скарги не вбачається, що ОСОБА_1 у 2012 році зверталась з заявами про закінчення виконавчого провадження, зняття арешту, оскаржувала дії державного виконавця, а тому посилання на бездіяльність з боку органу державної виконавчої служби не заслуговує на увагу.

У скарзі та апеляційній скарзі заявник посилається на те, що виконавчий лист був повернутий у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна накласти стягнення. Проте не надає таких доказів.

Не заслуговує на увагу посилання на ст. 49 Закону «Про виконавче провадження», оскільки у ній йдеться про закінчення виконавчого провадження у разі закінчення строку, передбаченого для відповідного виду стягнення, а не про повторне пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Даних щодо закінчення виконавчого провадження, чи визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з виконанням рішення суду, матеріали справи не містять. Постанова державним виконавцем про закінчення виконавчого провадження не виносилася.

У діях виконуючого обов`язки начальника в Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Копетюка В. О. відсутні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», права ОСОБА_1 не порушені. Підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 немає.

Також є безпідставним посилання заявника на порушення її прав, як власника, захист яких передбачено статтею 41 Конституції України та статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України, оскільки спір про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт, відсутній і таке право заявника ніким не оспорюється.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді