Справа № 450/2088/20 Провадження № 2/450/1334/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Нестерак Д.В.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити заяву представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Ухвалою судді від 13 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк з дня отримання ухвали суду для усунення недоліків, зазначених в ній.

28 липня 2020 року позивач подала до суду заяву, якою усунула недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 20 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

23 грудня 2020 року від представника позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про забезпечення позову, у якій він просив накласти арешт на належну відповідачу квартиру АДРЕСА_1 . Мотивував заяву тим, що вказана квартира перебуває у спільній сумісній власності подружжя. Позивачу відомо, що відповідач має намір відчужити вказане майно. Зауважує, що відповідач є титульним власником квартири, може безперешкодно її відчужити без згоди позивача. З огляду на вказане, просив заяву задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 пояснив, що в Сихівському районному суді м. Львова розглядається справа про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Крім того повідомив, що позивач чула від своїх знайомих, що відповідач має наміри продавати згадану вище квартиру. Вважає, що у зв`язку з цим наявні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, однак від останнього 23 грудня 2020 року до суду надійшла заява, у якій він просив відкласти розгляд справи у зв`язку з його перебуванням на амбулаторному лікування внаслідок гострого ларингіту.

Враховуючи зміст заяви та природу правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає можливим здійснити розгляд заяви про забезпечення позову за відсутності сторони відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову та цивільної справи, суд дійшов до наступного висновку

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до суду, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З заяви про забезпечення позову вбачається, що представник позивача просить накласти арешт на належну відповідачу квартиру АДРЕСА_1 .

Як зазначає представник позивача, станом на 23 грудня 2020 року Сихівським районним судом м. Львова розглядається цивільна справа № 464/5596/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що, на думку позивача, свідчить про наміри відповідача відчужити згадане майно.

Крім того представник позивача вважає, що оскільки право власності на спірне майно зареєстроване виключно на ОСОБА_3 , він має можливість одноосібно відчужити квартиру.

З цього приводу слід зазначити, що згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/2 від 22 лютого 2012 року, правочини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, підписуються всіма співвласниками цього майна або уповноваженими ними особами.

При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена.

Якщо в заяві про згоду на відчуження спільного майна зазначено прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, найменування юридичної особи, на відчуження якого дається згода, нотаріус при посвідченні відповідного договору зобов`язаний перевірити додержання умов, зазначених у такій заяві.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Враховуючи наведене, майно, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, у разі оформлення документа, що посвідчує право власності, на ім`я одного з подружжя, не може бути відчужене без нотаріально засвідченої згоди іншого з подружжя на вчинення цього правочину.

Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 755/4757/6-ц зазначив, що розірвання шлюбу не тягне за собою зміни правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Відсутність згоди одного зі співвласників колишнього члена подружжя на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.

Наведені стороною позивача аргументи щодо того, що позивач чула про наміри відповідача відчужити вищезгадану квартиру, не доведені жодними належними та допустимими доказами, а тому не можуть свідчити про доцільність застосування заходів забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

Стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення даного позову.

З матеріалів справи не вбачається підстав для задоволення заяви представника позивача про забезпечення даного позову, оскільки ним не наведено достатніх правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Також позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення даного позову.

Наведені у заяві про забезпечення позову мотиви є припущеннями, які не підкріплені жодними доказами.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного, заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 81, 149, 150, 152, 153 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Мусієвський В.Є.