Ухвала

10 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 203/1611/20

провадження № 61-17921ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року Акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 26 червня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали договір банківських послуг шляхом підписання 26 червня 2019 року анкети-заяви про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, на підставі чого відповідачу була видана платіжна картка з встановленим кредитним лімітом на ініційований ним переказ коштів під проценти за користування на строк дії емітованої позивачем картки, чим відповідач скористався для розрахунків у побуті. Позивач зазначав, що прострочив повернення кредиту та сплату процентів, на позасудові вимоги про погашення заборгованості не реагує.

У зв`язку з викладеним ПАТ КБ «Приватбанк» просив суд стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором, яка станом на 16 квітня 2020 року становила 23 455,56 грн, з яких 14 898,06 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6 964,38 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 500,00 грн - фіксований штраф і 1 093,12 грн - відсоткова складова штрафу.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходячи з того, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, окрім підпису від імені ОСОБА_1 , не містить даних якою кредитною послугою мав намір скористатись позичальник, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, процентну ставку, а також, який саме вид платіжної картки Банком фактично було видано відповідачу відповідно до його заяви, її номеру, строку дії та який кредитний ліміт йому було встановлено, дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача тіла кредиту, відсотків та штрафів. Крім того, апеляційним судом зазначено, що паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана ОСОБА_1 , була актуальною лише до 11 липня 2019 року, й матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у паспорті умов були прийняті позичальником.

АТ КБ «ПриватБанк» у листопаді 2020 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року у вищевказаній справі.

В касаційній скарзі заявник просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити в нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 23 455,56 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 100 = 210 200,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Посилання заявника на те, що судові рішення ухвалені без урахування висновків викладених у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 355/1091/17, від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/17, від 04 листопада 2020 року у справі № 534/1072/18-ц, від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18, від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19-ц є необґрунтованими, оскільки вони ухвалені за інших встановлених судами фактичних обставин справи, а тому відсутні підстави вважати, що розгляд касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи касаційної скарги про те, що зазначена справа має виняткове значення для заявника, є необґрунтованими, оскільки вони нічим не підтверджені, а тому не можуть бути підставою для висновків про наявність обставин, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик