КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3221/16-ц
Провадження № 2/488/680/20 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

18.12.2020 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

в складі : судді Лазаревої Г.М.,

при секретарі Криницькій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: АГК "Авіатор", про визнання права власності на гараж,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Автогаражний кооператив «Авіатор» м. Миколаєва (правильна назва - Обслуговуючий автогаражний кооператив по будівництву та експлуатації колективних гаражів «Авіатор») про визнання права власності на гараж.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , спадкоємцем якого вона є. За життя ОСОБА_3 не оформив правовстановлюючі документи на побудований ним у 1977 році гараж № НОМЕР_1 в АГК «Авіатор» за адресою вул. Вокзальна, буд. 1, м. Миколаїв. Після смерті чоловіка вона звернулась до керівництва АГК для оформлення права власності на гараж та дізналась, що гараж передано у власність ОСОБА_2 у 2014 році та виписано свідоцтво про право власності в середині кооперативу, оскільки ОСОБА_2 переконав керівництво кооперативу про те, що власники гаражу померли. З 2001 року ОСОБА_2 за домовленістю з її чоловіком орендував гараж та сплачував членські внески за цей час. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 незаконно заволодів гаражем, позивач просила визнати за нею право власності на гараж № НОМЕР_1 , побудований в АГК «Авіатор», який розташований в м. Миколаїв, вул. Вокзальна, буд.1, користувачем якого був її померлий чоловік, стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 подав заперечення на позов, в якому зазначив, що він з 2001 року користується спірним гаражем, сплачує членські внески, у 2014 році автокооператив виписав йому свідоцтво про право власності на гараж, самочинне будівництво відсутнє. Вважає, що він за набувальною давністю набув право власності на гараж. Позивачка не надала правовстановлюючих документів, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку спадкування, не надала доказів заподіяння їй моральної шкоди. Просив відмовити в задоволенні позову (а.с.35-37).

Третя особа не заперечувала проти задоволення позову (а.с.68).

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 (а.с.5.6).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 квітня 2016 року, виданого державним нотаріусом Баштанської державної нотаріальної контори Миколаївської області Гоцуляк С.С. на підставі статі 1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина - позивачка ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованого в межах території Лоцкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, кадастровий номер :02:000:0550.

За життя чоловік позивачки ОСОБА_3 був членом автокооперативу «Авіатор», ним сплачувалися членські внески та було побудовано гараж в 1977 році (а.с. 7-9, 12, 13).

З 2001 року по 2013 рік членські внески сплачував відповідач ОСОБА_2 , якому третя особа видала у 2014 році свідоцтво про право власності, в якому зазначено, що ОСОБА_2 є членом автокооперативу та володіє автогаражем № НОМЕР_1 (а.с. 7, 38).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивачка посилалася на те, що її чоловік за життя побудував гараж № НОМЕР_1 у АГК «Авіатор», однак правовстановлюючі документи на гараж не оформив.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Пунктом 11 ч. 1ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі смерті власника.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 червня 1991 року №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» роз`яснено, що у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319).

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідачем та третьою особою не заперечується факт будівництва спірного гаражу чоловіком позивачки у 1977 році.

У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Пунктом 2 зазначеної Інструкції гаражі віднесені до господарських будівель.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Враховуючи зазначене, до предмету доказування у цій справі належали обставини щодо часу будівництва спірного гаражу та оформлення на нього технічного паспорту, якщо відповідне будівництво закінчено до 05 серпня 1992 року.

У матеріалах справи відсутній технічний паспорт щодо спірної будівлі.

Також відсутня довідка кооперативу про членство ОСОБА_3 в кооперативі та внесення ним пайового внеску в повному обсязі.

Не надано також доказів виділення відповідним органом земельної ділянки під будівництво гаражу.

В п.п. 8, 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. У разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на гараж позивачка не надала.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У частині першій статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій і третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідні клопотання від позивачки до суду не надходили.

За такого суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову через його недоведеність. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову щодо визнання права власності, то в задоволенні похідної вимоги про стягнення моральної шкоди також слід відмовити.

Понесені позивачкою судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України їй не компенсуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 141, 265, 354 ЦПК України, суд ,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Автогаражний кооператив «Авіатор» м. Миколаєва (правильна назва - Обслуговуючий автогаражний кооператив по будівництву та експлуатації колективних гаражів «Авіатор») про визнання права власності на гараж відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Третя особа: Обслуговуючий автогаражний кооператив по будівництву та експлуатації колективних гаражів «Авіатор», м. Миколаїв, вул. Вокзальна, 1.

Суддя Г.М. Лазарева