18 грудня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

судді Борєйко О.М.
за участю секретаря судового засідання Юр`євої К.М.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг,
04 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування зявленх позовних вимог зазначає, що позивачу на підставі ордеру № 238 від 26 серпня 2010 року, виданого ЗАТ «Хімпобутсервіс» та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 квітня 2012 року серії САЕ № 570745, на праві спільної сумісної власності належать кімнати в гуртожитку АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .
У вказаному житловому приміщенні зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідач не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин.
Перешкод в користуванні житловим приміщенням позивач та інші члени сім`ї відповідачу не чинили.
Факт відсутності відповідача за місцем реєстрації понад один рік можуть підтвердити свідки: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
З 01 квітня 2018 року по 31 грудня 2019 року відповідач не сплачує комунальні платежі, не приймає участі в утриманні житла.
Заборгованість відповідача по оплаті комунальних послуг становить 16 244 гривні 33 копійки.
Відповідач втратив право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю останнього понад один рік без поважних причин за місцем реєстрації.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у вищевказаній справі та призначено судове засідання.
15 грудня 2020 року позивач звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з заявою про відмову від заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті комунальних послуг в сумі 16 244, 33 гривні; витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 гривень; судового збору в сумі 1681 гривня 60 копійок; виклику в якості свідків: ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 .
Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, від інших позовних вимог відмовилась.
Позивач ОСОБА_1 у судому засіданні позовні вимоги підтримала з врахуванням заяви про відмову від частини заявлених позовних вимог, просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Зазначила, що наслідки відмови від заявлених вимог судом роз`яснені і зрозумілі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу його реєстрації, а також відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі «Судова влада України».
Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання без поважних причин двічі не з`явився, відзиву чи заперечень щодо позовної заяви суду не надав. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, приходить донаступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своє ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Враховуючи викладене, необхідно прийняти відмову позивача від заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті комунальних послуг в сумі 16 244, 33 гривні; витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 гривень; судового збору в сумі 1681 гривня 60 копійок; виклику в якості свідків: ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 .
Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
26 серпня 2010 року ЗАТ «Хімпобутсервіс» ОСОБА_1 виданий ордер № 238 на право заселення кімнат № 77,78 житловою площею 36,6 кв.м в гуртожитку АДРЕСА_6 ; склад сім`ї: ОСОБА_2 - чоловік та ОСОБА_3 син.
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 квітня 2012 року, виданого Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради, кімнати 77,78 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_7 , на праві спільної сумісної власності в рівних частках належать ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі наказу Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 10 квітня 2012 року № 53, приватизовані згідно з Законом України «Про приватизацію державного фонду».
Відповідно до витягу № 34843657 від 16 липня 2012 року про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», кімнати 77,78 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_7 , на праві приватної власності в рівних частках по 1/3 частці кожному належать ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .
Згідно довідки від 10 серпня 2017 року № 2793, виданої Комунальним підпиємством «Черкаська служба утримання будинків» Черкаської міської ради Дільниця № 4» ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_8 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до акту № 1 від 27 січня 2020 року, посвідченого головою КСН «Яблуневий» Личко Д.Ю., мешканці будинку АДРЕСА_7 : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтверджують, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не проживає та не з`являється більше року за адресою: АДРЕСА_8 .
Згідно акту № 2 від 27 січня 2020 року, посвідченого головою КСН «Яблуневий» Личко Д.Ю., мешканці будинку АДРЕСА_7 : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтверджують, що за адресою: АДРЕСА_8 , фактично проживають ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 .
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ( інформаційна довідка № 230799326 від 03 листопада 2020 року) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є власниками по 1/3 частки кімнат 77,78 в будинку АДРЕСА_7 .
Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові від 28 лютого 2018 у справі № 647/1683/15-ц, провадження № 61-4509св18, «частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Встановлено, що квартира є спільним сумісним майном набутим подружжям у шлюбі, отже, відповідач є співвласником вказаної квартири.
Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 321 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Статтею 346 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.
На підставі вищевикладеного, судами попередніх інстанцій встановлено, що квартира є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі. Вирішуючи вимоги щодо наявності підстав для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вірно виходив з того, що відповідач не втратила право власності на вказану квартиру, в силу вимог статей 319, 321 ЦК України.
За таких обставин, місцевий суд, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини.
Отже, зазначені позивачем обставини про те, що відповідач була відсутня в квартирі за місцем своєї реєстрації понад один рік, не свідчать про відмову особи від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього.»
Під час розгляду справи судом встановлено, що кімнати № 77,78 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_7 на праві приватної власності в рівних частках належать ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .
Відповідач у вказаному житловому приміщенні не проживає понад один рік, що підтверджується наданими позивачем доказами, які містяться в матеріалах справи.
Доказів відмови відповідача від права власності на 1/3 частку кімнат 77,78 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_9 »), б. 162/3 матеріали справи не містять і позивачем не надано.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача.
На підставі викладеного, відповідно до ст.41 Конституції України, згідно ст.ст.15, 16, 182, 316, 317, 319, 321, 346, 353, 383, 391 ЦК України, ст.150 ЖК Української РСР та керуючись ст.ст. 4, 49, 76 - 81, 89, 95, 141, 187, 223, 247, 255, 259, 263-265, 273, 280 ЦПК України,
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення складене 18 грудня 2020 року.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя О.М. Борєйко