КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/8702/20

21 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Островської Марії Анатоліївни на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Арапіної Н.Є., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, відновлення дошлюбного прізвища, стягнення аліментів на утримання дітей,-

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, відновлення дошлюбного прізвища, стягнення аліментів на утримання дітей, в якому просила:

- розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, укладений 24 вересня 2013 року, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1361 та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 ;

- відновити дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання двох малолітніх дітей - ОСОБА_5 у розмірі 1 109,00 грн. та ОСОБА_6 у розмірі 889,50 грн.

На обґрунтування позовних вимог, зазначала, що 24 вересня 2013 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачем. Вказувала на те, що шлюбне життя не склалося,між сторонами втрачена любов та повага, відповідач вчиняє домашнє насильство психологічного характеру,кожен має протилежні погляди на життя. Також наголошувала на тому, що вона не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, даний шлюбний союз не відповідає її волі, порушує її інтереси та інтереси дітей. Зазначала, що враховуючи зміну свого прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 під час державної реєстрації шлюбу, позивач здійснює вибір попереднього (дівочого) прізвища - ОСОБА_3 . Стверджувала, що на теперішній час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча це є його обов`язком.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила задовольнити позов.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, відновлення дошлюбного прізвища, стягнення аліментів на утримання дітей задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24 вересня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1361.

Стягнуто аліменти із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 109,00 щомісячно, починаючи з 22 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто аліменти із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 889,00 грн. щомісячно, починаючи з 22 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Островська М.А. подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року змінити: задовольнити позов повністю; відновити дошлюбне прізвище позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ; змінити відповідним чином мотивувальну та резолютивну частину рішення, доповнити мотивувальну частину рішення зазначивши дійсні причини позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що суд відмовивши у відновленні дошлюбного прізвища, не врахував, що позивач має право у судовому порядку відновити дошлюбне прізвище, а тому за результатом розгляду позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що позивач заявив про відновлення дошлюбного прізвище, суд має відновити дошлюбне прізвище особи, зазначивши про це в мотивувальній та резолютивній частинах рішення суду.

Вказувала на те, що всупереч ст.ст. 263, 265 ЦПК України та ст. 112 СК України суд належним чином не обґрунтував рішення: в мотивувальній частині не зазначив дійсні причини позову та не встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Крім того, вказувала на те, що судом було необґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви позивача про виклик свідків, тоді як вони могли підтвердити грубе та агресивне відношення відповідача до позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - Островська М.А. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданні не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, тому колегія суддів вважала можливим проводити розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24 вересня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1361.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачем.

Шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння. Сторони спільно не проживають, не господарюють. Сім`я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім`ї неможливе.

У відповідності з ч.2 ст. 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя позивача та відповідача і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка наполягала на розірванні шлюбу, з тих підстав, що відповідач вчиняє домашнє насильство психологічного характеру, і подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме її інтересам та інтересам дітей, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що судом не було встановлено дійсні причини позову та не встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, інтересам дітей, є безпідставними.

Разом з тим, обгрунтовано задовольнивши вимогу про розірванню шлюбу, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимоги про відновлення дошлюбного прізвища.

Наречені мають право обрати прізвище одного з них як спільне прізвище подружжя або надалі іменуватися дошлюбними прізвищами (ч.1 ст.35 СК України).

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Право подружжя після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище або залишити шлюбне належить йому при розірванні шлюбу як під час судового розгляду, так і в органі реєстрації актів цивільного стану.

Якщо шлюб між сторонами розривається в судовому порядку, а питання про повернення дошлюбного прізвища стороною не ставиться, і такий висновок не міститься в резолютивній частині рішення, орган реєстрації актів цивільного стану не може змінити прізвище на вимогу одного із подружжя в момент реєстрації розірвання шлюбу.

Таким чином, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвищі залежить виключно від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне.

У позові ОСОБА_1 просила відновити її дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 .

Відтак, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про відновлення дошлюбного прізвища позивача, помилково вважав, що той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу, оскільки не було прийнято до уваги положення ст. 113 СК України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції в частині відмови у відновленні дошлюбного прізвища є обґрунтованими, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовної вимоги про відновлення дошлюбного прізвища позивача.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом було необґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви позивача про виклик свідків, тоді як вони могли підтвердити грубе та агресивне відношення відповідача до позивача, оскільки вказані обставини не мають правового значення для вирішення даного спору по суті. Предметом даного позову є розірвання шлюбу, повернення дошлюбного прізвища та стягнення аліментів, а відтак встановлення обставин щодо грубого та агресивного відношення відповідача до позивача не мають значення для даної справи, та не входять до предмету доказування у даній справі.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни рішення суду, оскільки рішення суду в задоволеній частині є обґрунтованим та мотивованим.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року в частині відмови у відновленні дошлюбного прізвища підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відновлення ОСОБА_1 дошлюбне прізвище - « ОСОБА_3 ». В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 адвоката Островської Марії Анатоліївни задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про відновлення дошлюбного прізвища скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відновити ОСОБА_1 дошлюбне прізвище - « ОСОБА_3 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261,20 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2020 року.

Головуючий: Судді: