Справа № 569/4299/20
09 грудня 2020 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області
в складі головуючого-судді Бучко Т.М.
секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,
в с т а н о в и в :
Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 15 березня 2017 року в сумі 5000 доларів США, три проценти річних за період з 16 квітня 2017 року до дня ухвалення рішення та проценти від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 15 березня 2017 року до дня ухвалення рішення.
Ухвалою від 18 березня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем усунені.
Ухвалою від 22 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою від 8 липня 2020 року суд відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_3 про передачу справи за підсудністю та продовжив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою від 28 вересня 2020 року суд повернув відповідачу відзив на позовну заяву від 28 липня 2020 року, оскільки він не підписаний ОСОБА_3 .
В судовому засіданні 24 листопада 2020 року позивач позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що певний час була у дружніх стосунках з відповідачем, оскільки їх діти разом ходили до школи. Періодично ОСОБА_3 позичала у неї та її родичів кошти в різних сумах та валютах, які повертала або писала нові розписки, проблем не виникало. 15 березня 2017 року відповідач взяла у неї в борг вже значну суму 5900 доларів США на один місяць. 6 квітня 2017 року ОСОБА_3 віддала 895 доларів США, а через місяць повідомила, що не зможе віддати борг. Останній раз з відповідачем спілкувалися два роки тому, після чого ОСОБА_3 на контакт не виходить, ігнорує її дзвінки, переїхала проживати в інше місто. Жодних коштів на її рахунок в погашення боргу за договором позики від відповідача не надходило. В судове засідання 9 грудня 2020 року позивач не з`явилася. У поданій до суду заяві просить справу розглянути без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Про місце, дату та час судового засідання повідомлена своєчасно та належним чином за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.
Суд встановив, що 15 березня 2017 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого відповідач ОСОБА_3 взяла у ОСОБА_1 гроші в сумі 5900 доларів США, де 5000 доларів США - тіло боргу, а 900 доларів США - невчасно сплачені проценти, на один місяць до 15 квітня 2017 року, що підтверджується розпискою, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За положеннями ст.525, 526, аб.1 ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Всупереч наведеним нормам закону та умовам договору позики відповідач свої зобов`язання за договором не виконала та грошові кошти в сумі 5000 доларів США у визначений договором строк не повернула.
Доказів на спростування заявлених позивачем позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором позики в сумі 5000 доларів США відповідач не надала. Матеріали справи не містять підтвердження повернення відповідачем коштів в сумі 5000 доларів США за договором позики у визначений ним строк.
Оскільки відповідач порушила зобов`язання, встановлені договором позики, доказів своєчасного та належного виконання умов договору не надала, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 5000 доларів США.
Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц зробила висновок, що три проценти річних, передбачені ст.625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються, виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. При обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначені у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Суд приймає до уваги здійснений позивачем розрахунок трьох процентів річних за період з 16 квітня 2017 року по 9 грудня 2020 року, за яким сума трьох процентів річних від простроченої суми становить 548,22 доларів США.
Враховуючи, що відповідач не повернула суму позики в розмірі 5000 доларів США, підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення трьох процентів річних за період з 16 квітня 2017 року до дня ухвалення рішення.
Щодо позовної вимоги про стягнення процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 15 березня 2017 року до дня ухвалення рішення суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Укладений між сторонами договір позики не містить встановлених порядку та розміру процентів.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики положення ч.1 ст.1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.
Оскільки відповідачем позика отримана в іноземній валюті, сторонами в договорі позики не погоджено розмір та порядок сплати процентів від суми позики, позовна вимога про стягнення процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 15 березня 2017 року до дня ухвалення рішення задоволенню не підлягає.
За таких обставин позов належить задовольнити частково.
За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, від сплати якого позивач звільнена.
На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 141, 223, 263-265, 273, 280-282, 353, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15 березня 2017 року в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США та три проценти річних за період з 16 квітня 2017 року до 9 грудня 2020 року в сумі 548 (п`ятсот сорок вісім) доларів США 22 центи.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1555 грн 72 коп судового збору.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складене 15 грудня 2020 року.

Суддя