Справа № 265/6178/20
Провадження № 2/265/1663/20
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2020 року місто Маріуполь
Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Адамової Т. С.,
за участю секретаря судового засідання Онищука О.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Інгаз» про стягнення суми боргу за виконані роботи, -
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Інгаз» про стягнення суми боргу за виконані роботи.

В ході судового розгляду представником відповідача ОСОБА_2 було зроблено заяву про понесення відповідачем ТОВ «Інгаз» судових витрат у справі на професійну правничу допомогу у сумі 10000 гривень, які просив компенсувати їй за рахунок іншої сторони.

16 грудня 2020 року від представника відповідача Чекменьова Д.М. надійшли документи на підтвердження надання правничих послуг, в тому числі платіжне доручення № 2385 та акт № 15-12/20 виконаних робіт від 15.12.2020 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати;

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів. рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В сенсі наведених норм та викладених обставин суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення у цивільній справі щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

Так, як вбачається з акту виконаних робіт № 15-12/20 від 15.12.2020 року та платіжного доручення № 2385, відповідачем ТОВ «Інгаз» були понесені витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 10000,00 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", "Лавентс проти Латвії", «Данілов проти України»).

Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Дослідивши акт виконаних робіт, суд вважає, що деякі види робіт, так як, підготовка відзиву на позовну заяву та участь у судових засіданнях (кількість яких 2, одне з яких протягом 5 хвилин, а інше без участі осіб) мають не обґрунтовано завищену вартість. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг).

Виходячи зі встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, суд вважає обґрунтованими і доведеними витрати відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень, які можна вважати необхідними і неминучими для відповідача, що змушений до залучення професійної допомоги адвоката.

З урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу, суд, беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, вважає за необхідне зменшити розмір таких витрат до суми 5000 гривень.

При цьому суд зауважує, що позивач, будучі інвалідом ІІ групи, звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Від витрат на професійну правничу допомогу позивач не звільняється.

На підставі викладеного, керуючись ст. 76, 81, 95, 259, 265, 270, 273, 315-319 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інгаз» витрати на правничу допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Додаткове рішення складено 21 грудня 2020 року.

Суддя ____________________________________