Ухвала

24 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 539/4098/18

провадження № 61-19032ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») та просив стягнути на його користь з відповідача: за договором банківського вкладу від 16 жовтня 2013 року № SAMDN1294 за період з 01 листопада 2017 року по 29 жовтня 2018 року: відсотки в розмірі 2 348,41 грн, 3 % річних у порядку статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) в розмірі 722,80 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 896,57 грн, пеню 3 % вартості послуги за кожний день прострочення відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 811 308,42 грн; за договором банківського вкладу від 16 жовтня 2013 року № SAMDN39610 за період з 01 листопада 2017 року по 29 жовтня 2018 року: відсотки в розмірі 424,49 євро, 3 % річних у порядку статті 625 ЦК України в розмірі 351,00 євро, пеню 3 % вартості послуги за кожний день прострочення відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 394 782,35 євро.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 уклав із АТ КБ «ПриватБанк» договори для розміщення грошових коштів на депозитних вкладах, а саме: договір від 16 жовтня 2013 року № SAMDN1294 (вклад «Стандарт» 1 міс.) на суму вкладу 17 000,00 грн за ставкою 9,5 % річних; договір від 16 жовтня 2013 року № SAMDN39610 (вклад «Стандарт») на суму вкладу 10 530,00 євро за ставкою 3,5 % річних.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 травня 2018 року, яке набрало законної сили, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь: заборгованість за договором банківського вкладу від 16 жовтня 2013 року № SAMDN39610 в розмірі 10 530,00 євро - основного боргу та 1 598,49 євро - проценти (що еквівалентно 370 277,10 грн); заборгованість за договором банківського вкладу від 16 жовтня 2013 року № SAMDN1294 в розмірі 17 000,00 грн основного боргу та 7 924,99 грн.

Проте, на час подання позову вказане рішення суду Банком не виконано, а кошти йому не повернуті, а тому відповідач зобов`язаний компенсувати за час затримки виплати нараховані проценти, пеню, 3 % річних та інфляційні витрати.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу від 16 жовтня 2013 року № SAMDN1294 за період з 01 листопада 2017 року по 29 жовтня 2018 року: відсотки в розмірі 2 348,41 грн, 3 % річних у розмірі 722,80 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 896,57 грн, пеню в розмірі 2 348,41 грн, а всього 7 316,19 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу від 16 жовтня 2013 року № SAMDN39610 за період з 01 листопада 2017 року по 29 жовтня 2018 року: відсотки в розмірі 424,49 євро, 3 % річних у розмірі 351,00 євро, а всього 775,49 євро, та пеню в розмірі 14 113,27 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, в частині вимог про стягнення пені дійшов висновку про те, що розмір пені підлягає зменшенню до розміру нарахованих та присуджених до стягнення відсотків, оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків (інфляційні втрати, 3 % річних та відсотки за вкладами), які зазнав позивач через затримку повернення йому вкладу. Крім того, суди зазначили, що пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, а тому нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями в частині розміру стягнутої пені представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у грудні 2020 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з Банку на користь ОСОБА_1 пеню за договорами банківського вкладу від 16 жовтня 2013 року № SAMDN1294 у розмірі 811 308,42 та від 16 жовтня 2013 року № SAMDN39610 у розмірі 394 782,35 євро. В іншій частині просить залишити судові рішення без змін.

Як підставу касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме застосування норм права без врахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 757/3794/17-ц; від 27 серпня 2020 року у справі № 638/9285/19; 06 травня 2020 року у справі № 755/3653/17; від 13 липня 2020 року у справі № 757/26343/18-ц; постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для залишення касаційної скарги без руху, відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги містять посилання на передбачені законом підстави касаційного оскарження судових рішень, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, та витребування матеріалів указаної вище справи.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року.

Витребувати з Лубенського міськрайонного суду Полтавської області матеріали вищезазначеної цивільної справи № 539/4098/18.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик