Справа № 752/2358/20
Провадження № 2/752/4224/20
РІШЕННЯ

Іменем України

14.12.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Комунальне підприємство «ЖЕО-103» Голосіївського району про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

В С Т А Н О В И В:

в лютому 2020 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до відповідача ОСОБА_4 , третя особа: КП «ЖЕО-103» Голосіївського району, в якому просили суд стягнути із відповідача на користь позивачів матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири в сумі 78399,58 грн., стягнути із відповідача на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., судовий збір в сумі 1491,00 грн., витрати, пов`язані із залученням спеціаліста по оцінці завданої шкоди в сумі 1700,00 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 12.09.2016 року належну в рівних долях позивачам квартиру АДРЕСА_1 було залито з причин, зазначених в актах КП «ЖЕО-102» Голосіївського району від 07.09.2016 р. та від 16.02.2017 р. Відповідно до вказаних актів, причиною залиття квартири було самостійне втручання в каналізаційну систему мешканцями квартири АДРЕСА_2 в зазначеному будинку. Позивачі вказують, що власником квартири АДРЕСА_2 , з якої відбулось залиття, - є відповідач ОСОБА_4 . Внаслідок залиття було пошкоджено будівельні конструкції їх квартири, майно та завдано матеріальних збитків на суму 78399,58 грн., що підтверджується звітом СОД ОСОБА_5 від 03.04.2017 р., вартість якого склала суму в розмірі 1700,00. З огляду на те, що залиття квартири позивачів відбулось з вини відповідача позивачі вважають, що, остання, має відшкодувати їм завдані матеріальні збитки на вказану суму. Крім того, внаслідок пошкодження майна позивачу ОСОБА_1 було завдано моральних страждань, які полягали у душевному стресі та хвилюваннях, та які ним оцінені в сумі 5000,00 грн., та саме вказану суму слід стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди. З огляду на викладене, а також те, що відповідач в добровільному порядку завдані збитки не відшкодувала, позивачі вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав з даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

У вересні 2020 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на позов, відповідно до яких сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити, в зв`язку з безпідставністю позовних вимог. Так, надані стороною акти про залиття квартири не є належними доказами, які свідчать про причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та наслідками у виді залиття квартири позивачів, оскільки, зокрема, не містять дати залиття та не доводять винних дій відповідача. Стороною позивача не доведено достатніми доказами розмір матеріальних збитків, а наявний звіт містить ряд помилок та неточностей. Крім того, в позові вказано, що події відбулись 12.09.2016 року, а позов подано до суду в лютому 2020 року, що свідчить про пропуск позивачами строку позовної давності, а відтак це є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2020 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених в позові підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмових запереченнях на позов. Одночасно вказав на пропуск позивачами строків позовної давності, та просив застосувати до позовних вимог наслідки його пропуску, відмовивши в задоволенні вимог позивачів.

Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. З будь-якими клопотаннями до суду не зверталась, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивачі, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, є власниками в рівних частинах квартири АДРЕСА_1 .

В позові зазначено, що 12.09.2016 року відбулось залиття їх квартири з причин, які зазначені в актах КП «ЖЕО-103» Голосіївського району.

Так, відповідно до акту, затвердженого начальником КП «ЖЕО-102» Голосіївського району, від 07.09.2016 року, було встановлено, що комісія в складі провідного інженера Долі Ю.М., майстра ОСОБА_6 , майстра ОСОБА_7 , склали цей акт про те, що 07.09.2016 року було обстежено квартиру АДРЕСА_1 з приводу залиття. При обстеженні було встановлено пошкодження коридору 9 кв.м, стелі підвісної 1 кв.м, стін шпалери 2 кв.м, туалету 2 кв.м штукатурки стелі, покрачска 2 кв.м, плитка (протіканя через шви), набухання дверної коробки в кімнаті, замикання ламп освітлення в коридорі. Комісією зазначено про те, що причиною залиття кватири є те, що мешканці квартири АДРЕСА_2 самостійно провели втручання в систему каналізаційного стояка, що призвело до аварійної ситуації.

Зазначений акт було підписано членами комісії, та з ним було ознайомлено мешканця квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .

Будь-яких вказівок на те чи було ознайомлено із вказаним документом власника та/або власника квартири АДРЕСА_2 , зазначений акт не містить.

Крім того, відповідно до акту, затвердженого начальником КП «ЖЕО-102» Голосіївського району, від 16.02.2017 року, було встановлено, що комісія в складі провідного інженера Долі Ю.М., майстра ОСОБА_7 , та слюсара ОСОБА_8 , склали цей акт про те, що ними було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 з приводу наслідків залиття від 12.09.2016 року. В результаті обстеження було встановлено наступне: квартира знаходиться на третьому поверсі п`ятиповерхового будинку. В кімнаті площею 14 квм на стелі пошкоджено гіпсокартом 1 кв.м, на стінах шпалери 2 кв.м, коридор площею 9 кв.м на стінах пошкоджено шпалери 1 кв.м, вздуття паркету 23 кв.м. Комісією було зазначено, що залиття трапилось із-за самостійного втручання в каналізаційну систему мешканцями квартири АДРЕСА_2 , що призвело до засмічення каналізаційного стояка, про що й складено даний акт.

Зазначений акт було підписано членами комісії, та з ним було ознайомлено мешканця квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .

Однак, будь-яких вказівок на те чи було ознайомлено із вказаним документом власника та/або власника квартири АДРЕСА_2 , зазначений акт також не містить.

Слід відмітити те, що позивачі вказують, що залиття відбулося 12.09.2016 року, однак, первинний акт складено про залиття квартири 07.09.2016 року, тобто на п`ять днів раніше зазначеної позивачами в позові дати, а в іншому акті було вказано, що залиття відбулось 12.09.2016 року, однак, цей акт було складено 16.02.2017 року, тобто майже через п`ять місяців від зазначеною позивачами дати залиття.

Інших доказів, які б переконливо встановлювали дійсну дату залиття квартири позивачів, матеріали справи не містять.

Позивачі вказують, що відповідач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2 , однак, жодних доказів наведеному до позову долучено не було.

Стороною відповідача зазначалось про те, що ОСОБА_4 є не єдиною власницею квартири АДРЕСА_2 , однак, після ознайомлення із запереченнями сторони відповідача в ході розгляду справи будь-яких клопотань в цій частині стороною позивачів заявлено не було.

Крім того, відповідно до звіту ФОП ОСОБА_5 № 29/17 від 03.04.2017 року, було встановлено, що розмір матеріальних збитків, який було завдано ОСОБА_1 в результаті залиття квартири АДРЕСА_1 станом на момент складення даного звіту становить суму в розмірі 78399,58 грн.

Варто вказати на те, що виконавцем вказаного звіту зазначається про те, що залиття квартири сталось 12.09.2016 року, однак, на підставі яких документів ним була встановлена ця дата, зазначений звіт не містить.

Крім того, стороною позивачів не долучено до вказаного звіту додатки, на підставі яких можливо було б встановити, що оцінювач ОСОБА_5 має право та відповідну кваліфікацію для проведення оцінки об`єктів в матеріальній формі.

В обґрунтування позову зазначено, що саме внаслідок винних дій відповідача, як власника квартири відбулось залиття належної позивачам на праві власності квартири, а відтак відповідач має відшкодувати завдані їм збитки.

Заперечуючи проти позовних вимог, стороною відповідача було зазначено про те, що позивачем не надано суду достатніх доказів завдання збитків саме з вини відповідача, а також не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями відповідача, а відтак відсутні законні підстави для задоволення позову.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно положень ст. 151 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.

Положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить.

Частиною 3 статі 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Правовідносини між сторонами є деліктними, оскільки виникли у зв`язку із спричиненням шкоди, а тому регулюються Главою 82 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог ст. 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір. Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року N 6-183цс14.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вина відповідача щодо залиття квартири встановлена на підставі актів від 07.09.2016 року та від 16.02.2017 року, де за висновками комісії встановлено, що залиття відбулось внаслідок того, що мешканці квартири АДРЕСА_2 самостійно провели втручання в систему каналізаційного стояка, що призвело до аварійної ситуації, а також із-за самостійного втручання в каналізаційну систему мешканцями квартири АДРЕСА_2 , що призвело до засмічення каналізаційного стояка.

Однак, варто звернути увагу на те, що правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

Відповідно до п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №?76 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України АДРЕСА_1 серпня 2005 року №?927/11207, заявки на несправність інженерного обладнання або конструкцій повинні розглядатися в день їх надходження. У тих випадках, коли для усунення несправностей необхідний тривалий час, потрібно письмово повідомити заявника про прийняті рішення із зазначенням строку виконання робіт. При цьому термін виконання робіт повторно не продовжується. Неусунення несправностей в установлений термін є невиконанням робіт. Заявки, пов`язані з забезпеченням безпеки проживання, усуваються в терміновому порядку. У разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4).

Будь-яких доказів звернення позивачів ані 07.09.2016 року, ані 12.06.2016 року до відповідних організацій з приводу залиття їх квартири, матеріали справи не містять.

В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Надані стороною позивачів акти не відповідають вимогам, викладеним у Правилах, так, зокрема, вони складені без присутності, осіб явка, яких є обов`язковою - власника/мешканців квартири АДРЕСА_2 .

Крім того, дані акти не підписані відповідачем, як і не складено акту, що власник квартири АДРЕСА_2 , відмовився його підписувати.

Окремо варто відзначити, що в актах комісія безальтернативно визначила винними у залитті мешканців квартир АДРЕСА_2 , вказуючи спочатку про втручання в систему каналізаційного стоку, а потім в каналізаційну систему.

Суд надаючи критичну оцінку актам звертає увагу на те, що, останні, були складені співробітниками третьої особи у справі, без зазначення та вказівки на внутрішні креслення інженерних мереж будинку, а також ці акти складені на підставі досвіду роботи членів комісії, що у порівнянні з експертним дослідженням не може бути прийнято судом, як належно підтверджений факт вини відповідача.

Надаючи оцінку доказам, у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами та встановленими судом обставинами справи, відповідні акти не є достатніми та достовірними доказам вини відповідача у залитті квартири позивачів.

Слід вказати, що після отримання позивачами заперечень на позов, останні, з будь-якими клопотаннями, зокрема, в частині призначення у справі судово-будівельної експертизи, до суду не звертались.

Суд вважає, що позивачі правом на заявлення клопотання про призначення експертизи з метою визначення внаслідок чого відбулось залиття їх квартири не скористались, посилаючись в позові на презумпцію вини заподіювача шкоди та стверджуючи, що саме відповідач повинен належними та допустимими доказами по справі довести відсутність вини у завданні шкоди.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами вину відповідача у заподіянні шкоди позивачам затопленням їх квартири, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди та витрат, пов`язаних із проведенням оцінки задоволенню не підлягають.

В частині відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача матеріальних збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири позивачів, а відтак відсутні підстави і для стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки, така вимога є похідною і залежить від вирішення питання стосовно основної вимоги, яка за висновками суду задоволенню не підлягає.

Крім того, в зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову по суті, пред`явлених позовних вимог, а відтак клопотання сторони відповідача про застосування до позовних вимог строків позовної давності судом не вирішувалось.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачами по фактично понесеним.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 76-82, 89, 102, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 319, 321, 386, 1166, 1167 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Комунальне підприємство «ЖЕО-103» Голосіївського району про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачами по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.П. Чередніченко