ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м.Суми

Справа №576/1720/20

Номер провадження 22-ц/816/2328/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 жовтня 2020 року в складі судді Усенко Л.М., ухваленого в м. Глухів Сумської області, повне рішення складено 02 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

Свої вимоги мотивує тим, що з 22 січня 2011 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 .

З вересня 2012 року подружні стосунки між сторонами фактично припинені, рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 13 травня 2013 року шлюб між ними розірвано.

Позивачка разом з донькою проживає у квартирі своїх батьків.

Дитина відвідує індивідуальні уроки англійської мови, які є платними.

ОСОБА_4 часто хворіє, тому потребує періодичного оздоровлення. Крім того, вона має вади зору, у зв`язку з чим відвідує лікаря у м. Суми, за його призначенням носить окуляри.

ОСОБА_5 вважає, що розмір аліментів, який добровільно сплачує відповідач є таким, що не відповідає дійсним потребам дитини та є меншим, ніж визначений чинним законодавством.

Позивачка працює у Глухівському міському центрі позашкільної освіти, отримує мінімальну заробітну плату.

Відповідач обіймає посаду голови Кролевецького районного суду Сумської області, його дохід є достатнім для оплати аліментів на дитину.

Посилаючись на зазначені обставини просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, до досягнення дитиною повноліття.

Глухівський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 02 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 серпня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, неправильне застосування норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розглядаючи справу у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, суд першої інстанції суттєво обмежив процесуальні права відповідача, позбавив права надати пояснення в суді особисто, з власної ініціативи бути допитаним у якості свідка, брати участь у дослідженні доказів. Також суд не врахував принципу рівності прав та обов`язків кожного з батьків щодо дитини, стану здоров`я відповідача, його витрати на ремонт службового житла та перебування на його утриманні матері. Стверджує, що рішення про стягнення з нього аліментів є несправедливим, носить дискримінаційний характер з перекладанням усього тягаря матеріального утримання дитини на батька.

Відповідачка ОСОБА_1 з рішенням суду першої інстанції також не погодилась та подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, неправильне застосування норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 серпня 2020 року, до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зменшуючи заявлений позивачкою розмір аліментів до 1/6 частини доходу відповідача, суд першої інстанції врахував наявність у відповідача непрацездатної матері, відсутність нерухомого майна та транспортних засобів, а також потребу у витратах для поліпшення умов проживання. Проте зазначені обставини не обґрунтовані належними доказами. Відповідач не довів, що його мати потребує матеріальної допомоги. Вона зареєстрована як фізична особа-підприємець І групи. Докази на підтвердження того, що відповідач надає матері допомогу у матеріалах справи відсутні. Позивачка вважає зменшення судом заявленого у позові розміру аліментів незаконним та несправедливим.

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу позивачки зазначив, що не погоджується з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , заперечив проти її твердження щодо ненадання дитині утримання у липні - серпні 2020 року, надав докази поповнення картки відповідачки на 4000 грн 02 липня 2020 року та 4700 грн 21 серпня 2020 року. Зазначив, що доводи наведені ним у апеляційній скарзі та у відзиві на позовну заяву достатньо обґрунтовують його позицію у справі. Просив скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення у справі про стягнення з нього аліментів на доньку у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу відповідача зауважила, що посилання відповідача на обмеження місцевим судом його процесуальних прав вважає безпідставним, оскільки відповідач надав до суду письмовий відзив у якому виклав ті ж самі обставини, на які посилається і в апеляційній скарзі. Інші доводи апеляційної скарг також вважає надуманими і необґрунтованими. Стверджує, що відповідач не враховує реальні потреби дитини, а тому наполягає на стягненні аліментів у розмірі, заявленому нею у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подані сторонами апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що з 22 січня 2011 року по 29 травня 2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а. с. 6, 8).

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 7).

Після розірвання шлюбу донька сторін проживає разом з матір`ю (а. с. 9).

Протягом 2013 2020 років позивачка неодноразово зверталась до спеціалістів медичного закладу Глухівської міської ради з приводу хвороб дитини (а. с. 11), у вересні 2019 року до офтальмолога ТОВ «ОЦ НОВИЙ ЗІР» (м. Суми) (а. с. 12).

15 липня 2020 року Глухівським міськрайонним судом Сумської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових на дитину відповідного віку.

Ухвалою цього ж суду від 12 серпня 2020 року зазначений наказ скасовано за заявою боржника ОСОБА_2 (а. с. 13).

Позивач працює керівником гуртка при відділі освіти Глухівської міської ради, за перше півріччя 2020 року має дохід 31527,23 грн (а.с. 57).

Місцевим судом також досліджено повний текст декларації розміщений в загальному доступі на сайті НАЗК, оскільки наданий відповідачем витяг з декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, не містив відомостей у розділах щодо доходів та грошових активів (а. с. 42-45).

Встановлено, що ОСОБА_2 за 2019 рік одержав дохід у вигляді заробітної плати у розмірі 562 805 грн, на кінець звітного року має на банківському рахунку 337 160 грн. Відповідач користується кімнатою в гуртожитку в м. Кролевець, квартирою площею 49,30 кв.м у м. Кролевець та має службову квартиру площею 79,20 кв.м у м. Кролевець.

Згідно довідки про доходи відповідача він обіймає посаду голови Кролевецького районного суду Сумської області та в період з січня по жовтень 2020 року йому нараховано заробітну плату в сумі 746802,94 грн.

До звернення позивачки із позовом до суду, відповідач систематично добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, про що свідчать копії квитанцій та інших платіжних документів (а. с. 71-117), чого не заперечує позивачка.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, стан здоров`я дитини, майновий стан сторін, стан здоров`я відповідача, відсутність у нього на утриманні інших дітей та непрацездатних членів сім`ї, потребу відповідача у витратах для поліпшення умов проживання, та дійшов висновку про те, що відповідач має об`єктивні можливості виплачувати аліменти на доньку у розмірі 1/6 частини його заробітку щомісяця. Суд першої інстанції виходив з того, що вказаний розмір аліментів відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, гармонійного розвитку дитини за загальновідомими обставинами про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за

вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин 1, 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів,суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини,що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Суд першої інстанції, при визначенні розміру аліментів, правильно врахував працездатний вік відповідача, значний стабільний щомісячний дохід, задовільний стан його здоров`я, відсутність на утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, майновий стан позивачки, яка має незначний щомісячний дохід. При цьому суд також врахував потребу відповідача у витратах на поліпшення умов проживання, та дійшов обґрунтованого висновку, що стягнення аліментів в розмірі 1/6 від заробітку доходу відповідача відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, гармонійний розвиток дитини за загальновідомими обставинами про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного розвитку, з урахуванням постійного зростання цін на товари та послуги для дітей.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо стану його здоров`я, потреби у ремонті житла, витратах на допомогу матері, оскільки докази, надані на підтвердження цих доводів, належним чином досліджені, оцінені судом першої інтенції та враховані при ухваленні судового рішення. Підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_2 про дискримінаційний характер рішення з огляду на недотримання судом принципу рівності зобов`язань батьків з утримання дитини, висновків суду по суті спору також не спростовують.

Не встановлено колегією суддів і порушень норм процесуального права під час розгляду справи судом першої інстанції, зокрема розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін здійснено судом у відповідності до Цивільного процесуального кодексу України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Колегія суддів визнає, що ухвалюючи судове рішення у даній справі місцевий суд у рівному ступені врахував інтереси батьків та їх майнові можливості, ухвалив оскаржуване рішення виходячи з найважливіших інтересів дитини, оскільки саме інтереси дитини мають бути першочерговим предметом піклування батьків.

В частині вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 про стягнення аліментів саме у розмірі ј частини доходів відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

З довідки про доходи ОСОБА_2 за десять місяців 2020 року вбачається, що середньомісячний розмір нарахованої йому заробітної плати становить 74680,29 грн. 1/6 частка від цієї суми суттєво перебільшує мінімальний рекомендований розмір аліментів і є достатньою для гармонійного розвитку дитини, відповідає її найкращим інтересам.

Заявляючи вимогу про стягнення утримання на дитину в більшому розмірі, позивачка всупереч положень ст.ст. 80,81 ЦПК України достатніх доказів в обґрунтування своїх вимог суду не надала.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи поданих сторонами апеляційних скарг не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування або зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 367, п. 1ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 жовтня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина