ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/241/20Головуючий у 1-й інстанції Галіян І.М.
Провадження № 22-ц/817/982/20 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Парандюк Т. С., Хома М. В.,

за участю секретаря Сович Н.А.

та сторін представника відповідача Головного Управління пенсійного фонду України в Тернопільській області Фреяк О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 603/241/20 за апеляційною скаргою Головного Управління пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 02 вересня 2020 року, ухваленого суддею Галіян І.М., повний текст судового рішення складено 02 вересня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління пенсійного фонду України в Тернопільській області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - приватний нотаріус про стягнення недоодержаної суми пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного Управління пенсійного фонду України в Тернопільській області про стягнення нарахованої пенсії, яка увійшла до спадкової маси.

В обґрунтуванні позовних вимог вказував, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначав, що 28 листопада 2019 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на неодержані кошти в сумі 37633,95 грн, що були йому нараховані на підставі рішення Монастириського районного суду Тернопільської області, однак відповідач відмовляється їх виплатити. Позивач вважає, що як спадкоємець він має право на одержання вказаної суми пенсії, які належали спадкодавцю, але не були одержані за життя.

Враховуючи вищенаведене ОСОБА_1 просив стягнути з Головного Управління пенсійного фонду України в Тернопільській області нараховану пенсію, яка увійшла до спадкової маси у розмірі 37633,95 грн, оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється виплатити позивачу, як спадкоємцю ОСОБА_5 належні йому за життя кошти.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 02 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Садівський Микола Артурович, про стягнення недоодержаної суми пенсії - задоволено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 суму нарахованої але неодержаної пенсії, у зв`язку зі смертю в розмірі 37633,95 грн

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 840,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області поступила апеляційна скарга, в якій сторона відповідача просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування усіх обставин справи. Зокрема вказує, що відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми недержавної пенсії виплачуються членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або члена сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, також зазначив, що шестимісячний строк звернення було пропущено. Вказав також, що відповідно до цього Закону спірні суми не можуть включатися до спадщини. Окрім цього, вказує, що поряд із ст. 61 вищевказаного Закону, спірні правовідносини також регулюються і нормами спадкового права, які дещо по іншому визначають набуття у власність спірних сум. На думку відповідача, у даному випадку слід керуватися нормами ст.. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як спеціальними нормами права.

На апеляційну скаргу поступив відзив від ОСОБА_1 , в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Зокрема вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою, недоведеною, а викладені в ній вимоги такими, що не відповідають передбаченим законодавством способами захисту цивільного права.

Зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано враховано те, що відповідач провів перахунок пенсії батька, у розмірі 37633, 95 грн., проте не виплатив йому вказаної суми за життя, посилаючись на відсутність коштів. Вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, оскільки доводи апеляційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи.

У судове засідання не з`явилися позивач ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , однак згідно рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки про час та місце розгляду цивільної справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи у відповідності до вимог ст.372 ЦПК України за їх відсутності.

У судовому засіданні представник відповідача Головного Управління пенсійного фонду України в Тернопільській області Фреяк О.Б. підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити, посилаючись на мотиви викладені в ній.

Заслухавши суддю -доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини, тому позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату відповідної суми у повному обсязі.

Такий висновок суду відповідає вимогам матеріального та цивільно-процесуального права, відповідає зібраним по справі доказам.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Згідно із частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь набутих у порядку спадкування грошових коштів - недоотриманої пенсії після смерті батька ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, оскільки останній успадкував належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.

Суд першої інстанцій обґрунтовано виходив із того, що положення частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Встановлено, що батько позивача ОСОБА_5 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач ОСОБА_1 успадкував перерахунок на виплату пенсії в сумі 37 633, 95 грн., отримавши 28 листопада 2018 року свідоцтво про право на спадщину за законом відповідно до положень статті 1227 ЦК України у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті, відповідно до рішення Монастирського районного суду Тернопільської області від 06 лютого 2018 року. Дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про виплату нарахованої за життя спадкодавця пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 28 листопада 2018 року на ім`я ОСОБА_1 не є предметом спору у даній справі, не оспорено та є чинним.

Таким чином, судова колегія вважає, що сума пенсії, що належала пенсіонерові ОСОБА_5 і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини, тому позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату відповідної суми у повному обсязі.

На підставі зібраних у справі доказів суд першої інстанції правильно встановив, що на день смерті ОСОБА_5 пенсія, яка йому належала, однак не була ним отримана- увійшла до складу спадщини, внаслідок чого зробив обґрунтований висновок, що ОСОБА_1 ,як спадкоємець за законом має право на виплату недотриманої пенсії його батька.

У своїх рішеннях ЄСПЛ зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (пункт 26 рішення від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України», заява № 63134/00).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушили норми процесуального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах є безпідставними, оскільки Верховним Судом було викладено правовий висновок у побідних правовідносинах у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі за 284/252/17; від 20 лютого 2020 року у справі № 428/5418/18 (провадження № 61-48756св18); від 06 червня 2020року у справі за №750/8819/19.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі. (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У § 30 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії`ЄСПЛ зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати мотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, серед іншого, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на приписи законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок, що випливає зі статті 6 Конвенції, з мотивування може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на нього.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 02 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови - 14 грудня 2020 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Парандюк Т.С.

Судді: Хома М.В.