479/97/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

23 грудня 2020 року смт.Криве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

В складі : головуючої судді Репушевської О.В.;

за участі: секретаря судового засідання Штуфра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №479/97/20 за позовом керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Кривоозерської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Кривоозерська сільська рада Кривоозерського району Миколаївської області, до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору оренди землі, повернення земельної ділянки та стягнення шкоди,

у ч а с н и к и с п р а в и :

прокурор ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвокат Курченко М.І., за ордером серія МК №85610 від 11 березня 2020 року,

відповідач ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

Керівник Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Кривоозерської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Кривоозерська сільська рада Кривоозерського району Миколаївської області, до ОСОБА_1 , згідно якого просить:

- розірвати достроково договір оренди землі, укладений 26 грудня 2012 року між Кривоозерською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 ;

- повернути у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0553 площею 20.1476 га, вартістю 117718.20 грн., що розташована в межах території Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області;

- стягнути з відповідача на користь Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області шкоду в розмірі 8235.34 грн., яка спричинена використанням не за цільовим призначенням земельної ділянки площею 20.1476 га, що розташована в межах території Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області;

- стягнути з відповідача на користь прокуратури Миколаївської області сплачений судовий збір за подачу позову.

Позов обґрунтований тим, що розпорядженням голови Кривоозерської РДА №326-р від 13 серпня 2012 затверджено проект землеустрою щодо відведення відповідачу в оренду терміном на 10 років для сінокосіння та випасання худоби земельної ділянки, загальною площею 20.1476 га із земель запасу в межах території Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району, та надано на умовах оренди таку земельну ділянку. На виконання даного розпорядження 26 грудня 2012 року між Кривоозерською РДА та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір №388 оренди земельної ділянки (далі - договір), за п.п.1.1, 2.1, 3.1 якого останньому передано в оренду на 10 років для сінокосіння та випасання худоби земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0553, площею 20.1476 га, розташовану в межах території Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області. Право оренди 26 липня 2017 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №21684779. Однак, згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства №140-ДК/30/АП/09/01/-19 та акту обстеження земельної ділянки №140-ДК/108/АО/10/01/-19 від 27 травня 2019 року, складених фахівцями Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, відповідач використовує надану в оренду земельну ділянку не за цільовим призначенням. Упродовж 2017-2019 років відповідачем на земельній ділянці вирощувалась сільськогосподарська культура - соняшник, пшениця, що є порушенням правил використання земель. За допущені порушення вимог земельного законодавства відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.53 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафів у розмірі 85 грн. 00 коп.. Таким чином, на думку прокурора, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язків, встановлених договором оренди землі і порушенням вимог чинного законодавства, що регулює дані правовідносини, а саме використанням орендованих земельних ділянок не за цільовим призначенням, договір оренди землі, підлягає достроковому розірванню, а земельна ділянка - поверненню у розпорядження держави. Також прокурор зазначає, що оціночна (ринкова) вартість земельної ділянки становить 117718.20 грн.. Відповідно до договору оренди землі відповідачем сплачується орендна плата за використання земельної ділянки в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки, яка складає 1319.11 грн. на рік. Разом з тим, у разі використання такої земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва її нормативна грошова оцінка становила б 544750.80 грн., оскільки нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі по Миколаївській області з врахуванням коефіцієнта індексації складає 27038 грн., а отже відповідач мав би сплачувати орендну плату за використання цієї земельної ділянки в розмірі 16342.5 коп. на рік. Таким чином, як зазначає прокурор, внаслідок використання землі не за цільовим призначенням не забезпечується надходження до місцевих бюджетів відповідних орендних платежів.

У судовому засіданні прокурор Дулдієр Н.С. підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та просила його задовольнити.

Відповідач у судове засідання, призначене на 23 грудня 2020 року, не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №298. При цьому, відповідач про причини неявки суд не повідомив, а також не подав відзиву на позов та не звернувся до суду із заявами про відкладення розгляду справи чи проведення судового засідання без його участі.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надіслав листа, відповідно до якого підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, у відповідності до ст.280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши доводи прокурора Дулдієр Н.С., дослідивши докази, додані до позову, суд приходить до наступного.

Відносини найму (оренди) врегульовані главою 58 Цивільного кодексу України.

В той же час, частина 2 ст.759 ЦК України відсилає до інших законів, якими можуть бути встановлені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Зокрема, ч.8 ст.93 ЗК України передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України "Про оренду землі" № 161-XIV від 06 жовтня 1998 р., далі - Закон)

Згідно з положеннями ст.15 Закону істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки.

Відповідно до п."а" ч.1 ст.96 ЗК землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Згідно п."ґ" ч.1 ст.211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням.

Статтею 35 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.

Відповідно до ч.1-3 ст.37 Закону України "Про охорону земель" власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється.

На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ.

В силу приписів ч.1 ст.24 Закону орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі (ч. 1 ст. 25 Закону).

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону орендар земельної ділянки зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про землеустрій" цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (ст.19 ЗК України).

Відповідно до п.п.1.2, 1.4 Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України з земельних ресурсів від 23.07.2010р. №548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 липня 2010 р. за №1011/18306 (далі - Класифікація), код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Частиною 5 ст.20 ЗК України передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1-4 ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення зокрема, належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до положень ст.34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Системний аналіз положень вищевказаних норм дозволяє дійти висновку, що земельні ділянки, віднесені до однієї і тієї ж категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності тощо, та визначені у Класифікації.

Підстави та умови розірвання договору регулюється такими нормами законодавства.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з п."ґ" ч.1 ст.141, ст.143 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

У відповідності до частин 3, 4 ст.31 Закону договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Як передбачено ч.1 ст.32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно ст.34 Закону у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Судом встановлено, що розпорядженням Кривоозерської районної державної адміністрації Миколаївської області від 13 серпня 2012 року №326-р відповідачу ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 20.1476 га, кадастровий номер: :02:000:0553, в оренду терміном на 10 років для сінокосіння та випасання худоби із земель запасу в межах території Кривоозерської сільської ради, за межами населеного пункту(а.с.23-24).

26 грудня 2012 року на підставі зазначеного вище наказу між Кривоозерською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі з кадастровим номером :02:000:0553, загальною площею 20.1476 га, строком на 10 років для сінокосіння та випасання худоби із земель запасу в межах території Кривоозерської сільської ради, за межами населеного пункту(а.с.16-21). Договір зареєстрований державним реєстратором Кривоозерської районної державної адміністрації Миколаївської області, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис від 26 липня 2017 року за №21684779, що підтверджується даними Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №99313709 від 04 жовтня 2017 року(а.с.53-55).

Відповідно до п.5.2 договору оренди землі умовами збереження стану об`єкта оренди є використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди. П.5.1 вказаного договору встановлено, що земельна ділянка передається в оренду для сінокосіння та випасання худоби(а.с.17).

П.9.2 договору оренди землі закріплено, що орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди(а.с.18).

Пунктом 13.4 договору оренди землі визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимоги однієї із сторін в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених договором, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" та іншими законами України(а.с.20).

Судом встановлено, що згідно умов п.5.1 договору оренди встановлено, що земельна ділянка передається в оренду для сінокосіння та випасання худоби(а.с.17).

З даних проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 в оренду для сінокосіння та випасання худоби в межах в межах території Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району та інформації відділу у Кривоозерському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за вих.№276/414-20-0.29 від 11 березня 2020 року вбачається, що земельна ділянка, площею 20.1476 га, кадастровий номер :02:000:0553, розташована в межах території Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, належить до земель державної власності та має сільськогосподарське призначення, вид використання - для сінокосіння і випасання худоби.

Отже, за приписами ч.5 ст.20, ст.34 ЗК України, земельна ділянка для сінокосіння і випасання худоби може використовуватися лише у межах вказаного виду використання, тобто відповідач зобов`язаний був використовувати земельну ділянку виключно як пасовище, тобто в межах виду користування, передбаченого умовами договору.

В той же час, з акту обстеження земельної ділянки №140-ДК/108/Ао/10/01/-19 та акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №140-ДК/301/АП/09/01/-19 від 27 травня 2019 року, складених державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням законодавства України про охорону земель у миколаївській області Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області вбачається, що земельна ділянка, площею 20.1476 га, кадастровий номер :02:000:0553, переорана та зростає соняшник, що є порушенням п "ґ" ч.1 ст.211 ЗК України(а.с49-52).

18 липня 2019 року відповідачу винесено припис №140-ДК/0215Пр/03/01/-19, згідно якого відповідачу приписано у 30 денний термін усунути порушення, про виконання припису повідомити до 18 серпня 2019 року(а.с.83).

По даному факту за порушення вимог земельного законодавства відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.53 КУпАП України з накладенням штрафу у розмірі 85 грн. 00 коп., що підтверджується протоколом про вчинення адміністративного правопорушення №140-ДК/0214П/07/01/-19 від 18 липня 2019 року(а.с.84), та постановою про накладення адміністративного стягнення №140-ДК/0215ПО/08/01/-19 від 26 липня 2019 року(а.с.85).

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за вих. №10-14-0.161-6739/2-19 від 03 жовтня 2019 року відповідач не сплатив нараховані санкції.

Відповідно до інформації Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області від 11 липня 2019 року за вих.№307 підтверджується, що земельна ділянка, якою користується ОСОБА_1 , загальною площею 20.1476 га, для сінокосіння та випасання худоби, використовується не за цільовим призначенням з 2012 року по 2019 рік, акти обстеження додаються(а.с.71-75).

Відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 18 грудня 2018 року №605 "Про внесення змін до додатка 1 до порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 26 грудня 2018 року за №1471/32923 нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь по Миколаївській області з урахуванням коефіцієнта індексації станом на 01 січня 2019 року становить: 1 га ріллі - 27038.00 грн., 1 га пасовищ - 5842.79 грн., що підтверджується даними листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за вих.№10-14-0.16-1531/2-19 від 04 березня 2019 року(а.с.78).

Відповідно до повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за вих.№140-ДК/0-184ШК/11/01/-19 від 18 липня 2019 року шкода, заподіяна нецільовим використанням відповідачем земельної ділянки становить 8 235.34 грн.(а.с.82).

Крім, того нецільове використання спірної земельної ділянки ОСОБА_1 підтверджується протоколами огляду місця події від 03 травня 2018 року та 16 липня 2019 року, проведеними у рамках кримінального провадження №0000085 від 22 серпня 2016 року за ч.1 ст.367 КК України(а.с.57-70).

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином постанова від 26 липня 2019 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності є обов`язковою для суду в питанні, чи мало місце діяння, чи воно містить склад правопорушення і чи винна особа в його вчиненні.

В матеріалах справи відсутні дані щодо оскарження відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 28 січня 2019 року у справі №473/4413/17 вказав, що при істотному порушенні умов договору оренди землі (а саме нецільовому використанню земельної ділянки), для дострокового його розірвання за рішенням суду достатньо встановлення самого факту такого істотного порушення, а подальше його усунення не позбавляє орендодавця права вимагати розірвання договору у зв`язку із невиконанням його умов.

У відповідності до листа Миколаївського національного аграрного університету від 19 лютого 2019 року соняшник, пшениця, згідно класифікації вирощується на землях для ведення товарного сільськогосподарського призначення.

Вказане свідчить про те, що земельна ділянка використовувалася відповідачем як рілля, шляхом розорювання та засівання сільськогосподарськими культурами у 2019 році, тобто без зміни категорії цільового призначення земельної ділянки, однак з порушенням (зміною) виду її цільового використання в межах однієї категорії.

Тобто, відповідачем допущено порушення умов п.1.1 договору, яким обумовлено використання земельної ділянки за орендарем виключно як сінокосіння та випасання худоби, а також умови п.9.2 договору, який кореспондується з приписами ст.25 Закону та закріплює обов`язок орендаря земельної ділянки виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження в обсязі, передбаченому законом та договором.

Пунктом 13.4 договору оренди землі сторони узгодили, що підставою припинення договору шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін є невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Так, відповідно до приписів ст.651 ЦК України істотним є таке порушення умов договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона позбавляється значною мірою того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З матеріалів справи вбачається, що орендар без погодження з орендодавцем фактично змінив вид використання сільськогосподарських земель, тим самим порушив вимоги раціонального землекористування та одного з основних принципів державної політики у сфері охорони земель, передбаченого ст.3 Закону України "Про охорону земель" - забезпечення охорони земель, як основного національного багатства Українського народу.

Саме цим, перш за все, завдано шкоди власнику землі і саме за цим критерієм порушення договору є істотним.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що відповідач використовував орендовану земельну ділянку не за цільовим призначенням, тобто замість сінокосіння та випасання худоби використовував земельну ділянку для вирощування сільськогосподарських культур, здійснюючи ведення товарного сільськогосподарського виробництва, чим істотно порушив умови укладеного договору оренди, що є підставою для задоволення позовних вимог прокурора в повному обсязі.

Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у справі №623/2421/16-ц (провадження № 61-24009св18), від 28 січня 2019 року у справі №473/4413/17 (провадження №61-40320св18), від 22 січня 2020 року у справі №468/1498/17-ц (провадження №61-36544св18), від 06 квітня 2020 року у справі №707/658/17 (провадження №61-17009св18).

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 6306 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь прокуратури Миколаївської області.

Керуючись ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Кривоозерської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Кривоозерська сільська рада Кривоозерського району Миколаївської області, до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору оренди землі, повернення земельної ділянки та стягнення шкоди - задовольнити.

Розірвати достроково договір оренди землі, укладений 26 грудня 2012 року між Кривоозерською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 , виникле за яким право оренди 26 липня 2017 року, зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за №21684779.

Зобов`язати ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , повернути державі у особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку, площею 20.1476 га, кадастровий номер: :02:000:0553, що розташована у межах території Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області шкоду в розмірі 8235.34 грн., яка спричинена використанням не за цільовим призначенням земельної ділянки площею 20.1476 га, що розташована у межах території Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області до бюджету Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь прокуратури Миколаївської області(р/р 0340, , Банк ДКСУ м.Києва, МФО 820172), судовий збір в сумі 6306.00 (шість тисяч триста шість) грн..

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано суддею - 31 грудня 2020 року.

Суддя :