Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

за участі

секретаря судового засідання Хорольської І.П.,

представника позивача Мельник А.М.

представника відповідача Нестеченко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2020 року Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося до суду з позовною заявою, у якій просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 35906,75 доларів США, що за курсом НБУ 27,78 станом на 23.07.2020 р. складає 997489,52 грн., оскільки між КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNM0GA00005429 від 31.07.2007 року на суму 22500,00 доларів США на наступні цілі:

- 20000,00 доларів США 00 центів на ремонт будинку,

- 2500,00 доларів США 00 центів на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості комісії за видачу кредитних коштів у випадках та у порядку, за кредитом винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.1 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору.

АТ КБ «Приватбанк» зобов`язання за даним кредитним договором виконав у повному обсязі, а сааме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

01 листопада 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та АТ «АКЦЕНТ-БАНК» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № DNM0GA00005429 від 31.07.2007 року.

Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором № DNM0GA00005429 від 31.07.2007 року, яка відповідно до розрахунку станом на 30.06.2020 р. становить 35906,75 доларів США.

Також прохає стягнути з відповідача сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, що відповідно до укладеного з АО «Адвокатська компанія «ВЕРІТАС» договору № 4807-І від 13.07.2020 р. становить 9000,00 грн. (дев`ять тисяч гривень).

02 жовтня 2020 р. до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 , поданий його представником ОСОБА_2 , на позовну заяву. У ньому прохає відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що жодним чином не був повідомлений про те, що позивач став новим кредитором за кредитним договором № DNM0GA00005429 від 31.07.2007 року. Більш того, він не повідомлений належним чином про зміну кредитора навіть на даний час. У нього відсутня належним чином завірена копія договору відступлення права вимоги за кредитним договором та відступлення права вимоги за кредитним договором. В свою чергу дії АТ КБ «Приватбанк», а саме звернення до суду з позовною заявою та активне спілкування з ним саме як з клієнтом банку, наявність його в реєстрі в якості іпотеко держателя, свідчить про те, що однозначне відступлення права вимоги не відбувалося. Отже, відповідач порушив приписи ч. 2 ст. 517 ЦК України. Тому на підставі вищенаведеного відповідач мав право не виконувати обов`язки, які передбачені вказаними договорами. Таким чином відповідач вважає, що позивач не є особою, на користь якої відбулася уступка права вимоги за кредитним договором. Позивачем надано абсолютно не обґрунтований розрахунок заборгованості та позовні вимоги щодо розміру заборгованості. Всі нарахування даних сум здійснені станом на 30.06.2020 р. Про це зазначено безпосередньо в розрахункові, наданому разом із позовною заявою. Однак, договір про надання споживчого кредиту № DNM0GA00005429 від 31.07.2007 року, на підставі якого АТ КБ «Приватбанк» був наданий споживчий кредит у розмірі 22500,00 доларів США, був укладений з кінцевим строком повернення 31.07.2017 р. Таким чином, після зазначеної дати 31.07.2017 р. банк втрачає право на нарахування відсотків згідно кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Такі правові наслідки узгоджуються з позицією Великої палати ВСУ, висловленою у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 14-10цс18. Щодо стягнення заборгованості за пенею та штрафів у свою чергу має бути застосований строк позовної давності в 1 рік, починаючи від 31.07.2017 р. Щодо стягнення комісій банку дане стягнення також є протиправним. Верховний Суд України 20 лютого 2019 р. по справі № 666/4957/15-ц визнав банківську комісію АТ КБ «Приватбанку» за кредит незаконною із зазначив, що банки не можуть зобов`язати клієнтів її сплачувати. Суд дійшов висновку, що несправедливим є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абз. 2 і 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Як вже зазначалося, 30.10.2016 р. ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу було переоформлено право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , з ОСОБА_1 на позивача АТ «АКЦЕНТ-БАНК». Звернення стягнення проводилося на підставі ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». А у свою чергу до внесення змін до ч. 4 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» цією нормою було передбачено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсним. Тобто, на день подання позовної заяви до суду будь-яка заборгованість за кредитним договором відсутня. Також звертає увагу на той факт, що позивач, коли 30.10.2016 р. вчинив дії щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки, то по-перше використав своє право на позасудове врегулювання заборгованості, а по-друге позивач звернувся до відповідача з вимогою про повне погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення не предмет іпотеки відповідного до цього закону. Таким чином, позивач розпочав для себе перебіг строків позовної давності, починаючи з дати звернення до відповідача з означеною вимогою. Тому прохав відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності.

26 жовтня 2020 р. до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача. У ній вказує, що посилання відповідача на те, що договір факторингу № 1 від 01.11.2007 р. не містить жодного посилання на передачу права вимоги саме за кредитним договором № DNM0GA00005429 від 31.07.2007 року, вважає безпідставним. Оскільки, відповідно до Витягу з додатка до Договору факторингу (Додаток № 1 до Договору № 1 від 01.112007 р.) клієнт (АТ КБ «Приватбанк») здійснив відступлення факторові (АТ «АКЦЕНТ-БАНК») права вимоги за кредитним договором № DNM0GA00005429 від 31.07.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк». Що стосується відсотків, відмічає, що відповідно до п. 2.2.2 кредитного договору позичальник зобов`язується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п. 7.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Згідно п. 3.4 кредитного договору, нарахування відсотків здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту. Відповідач посилається на те, що позивач пропустив строк давності на звернення до суду за кредитним договором на те, що перебіг строків позовної давності почався з дати звернення до приватного нотаріуса Завалієва А.А. приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу. Однак, основним зобов`язанням є кредитний договір, а в забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання виступає договір іпотеки. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит в термін до 31 липня 2017 р. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто, АТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося за захистом своїх прав в межах встановленого строку позовної давності. Також звертає увагу суду, що заочним рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2020 р. запис державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32200255, номер запису про право власності 17257066 від 30.10.2016 р., здійснений приватним нотаріусом Завалієвим А.А., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, щодо реєстрації права власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 за АТ «АКЦЕНТ-БАНК» скасовано. Тому прохає задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача у судовому засіданні прохав задовольнити позовні вимоги, повністю підтримавши позовну заяву та відповідь на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні прохав відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов та задовольнити заяву про застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNM0GA00005429 від 31.07.2007 року на суму 22500,00 доларів США. (а. с. 65-67).

01 листопада 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» було укладено договір факторингу, відповідно до якого перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № DNM0GA00005429 від 31.07.2007 року. Відповідач отримав кошти, але своїх зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі не виконав. (а. с. 68-75).

31 липня 2007 р. між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки будинку DNM0GA00005429. Предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 35.3 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами позичальника. В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 95,82 кв. м., житлова площа 49,10 кв. м. Майно належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Магдалинівською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 27.06.2007 р. за реєстром № 1095 та зареєстрованого в Магдалинівському БТІ 09.07.2007 р., номер запису 1174 в книзі: 5, реєстраційний номер 19289205. У відповідності до ст. 6 ЗУ «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 0,236, на якій розташований предмет іпотеки. Земельна ділянка розташована за адресою АДРЕСА_1 . (а. с. 13-20).

31 липня 2007 р. між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя. (а. с. 21-22).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 № DNM0GA00005429 від 31.07.2007 року станом на 30.06.2020 р. за відповідачем рахується заборгованість в сумі 35906,75 доларів США. (а. с. 28-29).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, вбачається порушення умов кредитного договору з боку відповідача щодо неповернення суми кредиту за основними зобов`язаннями (тіло кредиту), проте суд приймає рішення у відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України, за якою позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач по справі заявив про застосування позовної давності в своїй заяві.

Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд виходить з наступного.

Згідно штампу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області вх. № 4242/20-Вх від 31 липня 2020 року АТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише 31 липня 2020 року, позовна заява датована 28 липня 2020 року, тобто подана зі спливом трирічного строку, оскільки хоч кредитний договір було укладено з кінцевим строком повернення 31 липня 2020 р., але 30 жовтня 2016 р. ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу було переоформлено право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 на позивача АТ «АКЦЕНТ-БАНК». Зверенння стягнення проводилося на підставі ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». А у свою чергу до внесення змін до ч. 4 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» (Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 р.) цією нормою було передбачено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Також суд звертає увагу на той факт, що позивач, коли 30 жовтня 2016 р. вчинив дії щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки, то по-перше, використав своє право на позасудове врегулювання заборгованості, а по-друге, позивач звернувся до відповідача з вимогою про повне погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Таким чином, позивач розпочав для себе перебіг строків позовної давності, починаючи з дати звернення до відповідача з означеною вимогою.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У даному випадку судом встановлено, що позов подано після спливу строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 04 листопада 2015 року у справі №6-1926цс 15, що в силу вимог ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог АТ «АКЦЕНТ-БАНК» слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

При розподілі судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, тому судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 205, 257, 258, 261, 610, 625, 634, 642, 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 81, 82, 96, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Сплачений позивачем судовий збір в сумі 14962,34 грн. віднести на користь держави.

У задоволенні вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18 грудня 2020 р.

Суддя Т.А.Ковальчук