Постанова

Іменем України

28 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 201/9852/17

провадження № 61-15550св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

третя особа - Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2019 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк») (в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк»), третя особа - Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, про скасування та вилучення обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого 28 жовтня 2016 року, вона є власником автомобіля ВАЗ 217030, № кузову НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який придбаний нею на підставі договору купівлі-продажу від 27 вересня 2016 року, оформленого у ТСЦ 1242 МВС України в Дніпропетровській області.

У червні 2017 року їй стало відомо, що на належний їй транспортний засіб зареєстроване обтяження у вигляді заборони відчуження на підставі договору застави від 22 лютого 2008 року № 815/1а, а саме: обтяження накладено на автомобіль ВАЗ 217030-110-01, № кузову НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , обтяжувач - філія Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк». Позивач вважає, що вона є добросовісним набувачем автомобіля ВАЗ 217030, № кузову НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , а наявність зареєстрованого обтяження позбавляє її права вільно користуватися та розпорядитися своєю власністю. Для врегулювання ситуації, що склалася, ОСОБА_2 звернулася з письмовою заявою до відповідача, в якій просила усунути порушення її права та вжити відповідні заходи для виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження належного їй автомобіля, проте на час звернення з позовом до суду порушення відповідачем не усунуто.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Скасовано та вилучено з Державного реєстру обтяжень рухомого майна обтяження зареєстроване 07 липня 2014 року за № 14437966 у вигляді заборони відчуження легкового автомобіля ВАЗ 217030-110-01, номер кузову НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 . Стягнуто з ПАТ «Ощадбанк» (в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк») на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що на час відчуження автомобіля боржником ОСОБА_3 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не містилися відомості про обтяження цього автомобіля, нові власники транспортного засобу і в наступному позивач ОСОБА_2 , яка придбала його за оплатним договором, можуть вважатися добросовісними набувачами відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2019 року апеляційна скарга ПАТ «Ощадбанк» задоволена, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2017 року - скасовано.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив з того, що судом першої інстанції не враховано положення статті 17 Закону України «Про заставу», яка регламентує, що заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, а відповідач як заставодержатель не надавав згоду на відчуження заставного майна. Враховуючи те, що обтяження заставою транспортного засобу виникло з моменту укладення договору застави, тобто з 22 лютого 2008 року, тому заставний автомобіль відчужувався і придбавався в період дії зареєстрованого обтяження, що свідчить про те, що позивач не є добросовісним набувачем транспортного засобу, при тому, що кредитне зобов`язання на даний час ОСОБА_3 перед кредитором (банком) не погашено.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулась засобами поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2019 року у справі, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що:

- на момент переходу права власності на спірний автомобіль до ОСОБА_4 (станом на 25 лютого 2014 року) було відсутнє зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження на автомобіль. Обтяження зареєстровано відповідачем тільки 07 липня 2014 року за № 14437966, що підтверджується витягом від 03 червня 2017 року № 52458238 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. При цьому обтяження зареєстровано у вигляді заборони відчуження на підставі договору застави 815/1а від 22 лютого 2008 року на автомобіль легковий ВАЗ 217030-110-01, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , тобто на автомобіль, який вже був відчужений та якому був присвоєний новий державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , оформлений на ім`я нового власника - ОСОБА_4 ;

- як до нового власника ( ОСОБА_4 ), так і наступних власників спірного автомобіля ( ОСОБА_5 , ОСОБА_2 ), не перейшли права та обов`язки позичальника ОСОБА_3 за його кредитними зобов`язаннями перед ПАТ «Ощадбанк». Відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивач є добросовісним набувачем та законним власником транспортного засобу, і не має ніяких зобов`язань перед ПАТ «Ощадбанк»;

- між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу автомобіля легкового ВАЗ 217030-110-01, державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , тобто на автомобіль, на який було відсутнє зареєстроване обтяження;

- апеляційний суд не звернув уваги, що ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник у зобов`язанні - ОСОБА_3 - помер, а кредитор у зобов`язанні не пред`являв вимог до спадкоємців у встановлений статтею 1281 ЦК України шестимісячний строк;

- всупереч частині третій статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) апеляційний суд задовольнив клопотання відповідача та витребував із сервісного центру додаткові відомості, але в суді першої інстанції відповідач таке клопотання не заявляв та не був позбавлений можливості долучити до справи будь-які докази чи заявити клопотання про їх витребування.

У вересні 2019 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив Акціонерного товариства «Ощадбанк», що є правонаступником ПАТ «Ощадбанк», на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якій відповідач, посилаючись на безпідставність касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу ОСОБА_2 передано на розгляд судді-доповідачу Сімоненко В. М.

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 у справі, витребувано матеріали справи № 201/9852/17 із Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У вересні 2019 року матеріали справи № 201/9852/17 надійшли до Верховного Суду.

Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2020 року № 2792/0/226-20 у зв`язку з рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2020 року № 4 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Сімоненко В. М.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу ОСОБА_2 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 , поданої у серпні 2019 року, здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України (у редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова апеляційного суду - без змін, оскільки її прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 лютого 2008 року між Відкритим товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Ощадбанк») в особі філії Правобережне відділення № 6719 «Ощадбанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 815/1 про надання кредиту у розмірі 70 223,60 грн, зі сплатою 17,0 % річних та з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 21 лютого 2013 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 22 лютого 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Ощадбанк» (в особі філії Правобережне відділення № 6719 ВАТ «Ощадбанк») укладено договір застави № 815/1а, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є. Є. та зареєстровано у реєстрі за № 229.

Згідно з пунктом 1.2 договору застави майна предметом застави за цим договором є майно, а саме: транспортний засіб (автомобіль) марки ВАЗ 21730-110-01, чорного кольору, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_7 , VIN XTA НОМЕР_8 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .

31 січня 2014 року автомобіль ВАЗ 217030-110-01, колір чорний, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , знятий з обліку, реалізований власником ОСОБА_3 та 25 лютого 2014 року поставлений на облік вже новим власником - ОСОБА_4 . Після перереєстрації транспортного засобу останньому виданий новий державний реєстраційний номер НОМЕР_10 .

15 березня 2016 року автомобіль ВАЗ 217030-110-01, колір чорний, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_11 знятий з обліку, реалізований власником ОСОБА_4 та 16 березня 2016 року поставлений на облік вже новим власником - ОСОБА_5 . Після перереєстрації транспортного засобу останньому виданий новий державний реєстраційний номер НОМЕР_12 .

Транспортний засіб придбаний позивачем на підставі договору купівлі-продажу 1242/2016/093703 від 27 вересня 2016 року, оформленого у територіальному сервісному центрі № 1242 МВС України в Дніпропетровській області, продавцем за договором виступала ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого 28 жовтня 2016 року територіальним сервісним центром 1245 РСЦ МВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 є власником автомобіля ВАЗ 217030, № кузову НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Станом на дату подання позовної заяви про скасування обтяження на рухоме майно за ОСОБА_3 перед банком наявна заборгованість за кредитним договором.

Банком, як обтяжувачем, було зареєстроване обтяження на заставне майно - автомобіль, про що містяться відомості в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Згідно з витягом від 03 червня 2017 року № 52458238 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна 07 липня 2014 року за № 14437966 зареєстроване обтяження у вигляді заборони відчуження на автомобіль ВАЗ 217030-110-01, номер кузову НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , обтяжувач - Дніпропетровське обласне управління ПАТ «Ощадбанк», боржник ОСОБА_3 , код НОМЕР_13 , розмір основного зобов`язання - 70 223,60 грн, строк виконання зобов`язання - 21 жовтня 2019 року. Обтяження зареєстровано на підставі договору застави від 22 лютого 2008 року № 815/1а.

Державний реєстр обтяжень рухомого майна містив обтяження на спірний автомобіль, яке існувало, в тому числі, і на час укладення 27 вересня 2016 року договору купівлі-продажу автомобіля між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а саме - встановлене обтяження із забороною відчуження на автомобіль легковий, ВАЗ 217030-110-01, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 . Строк дії обтяження - до 07 липня 2019 року включно із можливістю пролонгації (у разі існування необхідності).

Нормативно-правове обґрунтування

Застава - це спосіб забезпечення зобов`язань (стаття 1 Закону України «Про заставу»), в силу якої кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Статтями 598, 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином на підставах встановлених договором або законом, а частиною другою статті 589 ЦК України визначено право заставодержателя задовольнити за рахунок предмета застави в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 27 Закону України «Про заставу» передбачено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

У статті 28 Закону України «Про заставу» перераховані випадки, коли припиняється застава, а саме: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставного майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставне майно; в разі примусового продажу заставного майна; при закінченні терміну дії права, складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, встановлених Законом.

Відповідно до частини першої статті 10 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга статті 590 ЦК України).

За змістом статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином (якщо інше не встановлено законом).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно зазначив, що, оскільки жодна з перелічених у статті 28 Закону України «Про заставу» обставин не мала місце у спірних правовідносин, то відсутні підстави вважати, що обтяження на спірний автомобіль втратило силу, обтяження, що існує, є способом захисту законних прав відповідача (банка) на повернення кредитних коштів, виданих колишньому володільцеві спірного автомобіля, та отримання процентів та інших платежів, які сплачуються за користування кредитом, відповідно відсутні підстави для зняття вказаного обмеження, адже існує непогашена заборгованість за кредитним договором, згідно з яким були видані кредитні кошти для придбання автомобіля, і Державний реєстр обтяжень рухомого майна містив обтяження на спірний автомобіль, в тому числі, і на дату придбання транспортного засобу ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції не враховано при прийнятті свого рішення, що заставодавець згідно зі статтею 17 Закону України «Про заставу» може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, а також те, що заборгованість за кредитним договором не погашена.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач є добросовісним набувачем та законним власником транспортного засобу, і не має ніяких зобов`язань перед ПАТ «Ощадбанк», відхиляються, оскільки застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, а отже, на нього може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтею 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Інші доводи касаційної скарги відхиляються, оскільки, як установлено апеляційним судом та підтверджено матеріалами справи, відповідачем як заставодержателем не надавалась згода на відчуження заставного майна - спірного автомобіля, обтяження заставою транспортного засобу виникло з моменту укладення договору застави (ще з 22 лютого 2008 року), кредитне зобов`язання ОСОБА_3 перед кредитором не погашено, заставний автомобіль відчужувався і придбавався в період дії зареєстрованого обтяження. Зміна державних реєстраційних номерів на спірний автомобіль не може бути підставою для скасування обтяження заставою транспортного засобу.

Доводи касаційної скарги про те, що боржник у зобов`язанні помер, не приймаються з огляду на те, що суд касаційної інстанції в силу приписів статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Посилання в касаційній скарзі на те, що всупереч частині третій статті 367 ЦПК України апеляційний суд задовольнив клопотання відповідача та витребував із сервісного центру додаткові відомості, не може бути підставою для скасування правильної по суті постанови суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана постанова прийнята без додержання норм матеріального і процесуального права, зводяться до незгоди заявника із відповідними висновками апеляційного суду стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував, чи до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00). Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова апеляційного суду - залишенню без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України (у редакції, чинній на дату подання касаційної скарги).

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційна скарга задоволенню не підлягає, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на дату подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіІ. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик