Справа № 165/2581/20 Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М.
Провадження № 22-ц/802/1271/20 Категорія: 55 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою позивача Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» (далі ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до наказу відповідача №144/к від 29 листопада 2019 року він був звільнений з роботи з посади виконуючого обов`язки директора по охороні праці ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного договору.

Вказував, що відповідач не провів з ним повного розрахунку при звільненні. 11 лютого 2020 року на підставі судового наказу судом з відповідача було стягнуто на його користь 30 410 грн 50 коп. розрахункових належних при звільненні та 25 184 грн 67 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 листопада 2019 року по 31 січня 2020 року.

Повний розрахунок відповідачем був проведений 02 червня 2020 року.

Оскільки ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» на момент звільнення не провело з ним повного розрахунку, тому сума середнього заробітку, який відповідач зобов`язаний сплатити на його користь, за час затримки розрахунку при звільненні, складає 47 440 грн 89 коп., із розрахунку: 81 робочий день за період з 01 лютого 2020 року по 01 червня 2020 року х 585 грн 69 коп. середньоденного заробітку = 47 440 грн 89 коп.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» на його користь 47 440 грн 89 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судові витрати по справі.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» на користь ОСОБА_1 47 440 грн 89 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2020 року по 01 червня 2020 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подавав.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судового збору змінити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 16 грудня 2020 року - дата складення повного судового рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не провів повного розрахунку з позивачем в день звільнення, а тому останній має право на компенсаційну виплату у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по час фактичного розрахунку з ним та визначив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2020 року по 01 червня 2020 року в сумі 47 440 грн 89 коп.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 20 липня 2015 року працював виконуючим обов`язки директора по охороні праці ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» (а.с.9).

З копії трудової книжки вбачається, що згідно наказу № 144/к від 29 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 був звільнений з роботи з посади виконуючого обов`язки директора по охороні праці ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного договору (а.с.9 зворот).

Згідно з довідкою ДП «ПДШ №10 «Нововолинська» № 7.3.1/22 від 13 січня 2020 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 585 грн 69 коп. (а.с.10).

Судовим наказом Нововолинського міського суду Волинської області від 11 лютого 2020 року з відповідача на користь позивача було стягнуто 30 410 грн 50 коп. розрахункових належних при звільненні та 25 184 грн 67 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 листопада 2019 року по 31 січня 2020 року.

Виплата належних звільненому працівнику ОСОБА_1 сум при звільненні з роботи проведено 02 червня 2020 року, що підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» по рахунку позивача (а.с.11).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач посилався на те, що оскільки в день звільнення сума, яка належала до виплати, не була виплачена, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 01 лютого 2020 року по 01 червня 2020 року включно.

Згідно з проведеним позивачем розрахунком, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2020 року по 01 червня 2020 року становить 47 440 грн 89 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позову, однак не погоджується з розміром середнього заробітку, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Однак, при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку судом першої інстанції не враховано правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Із вказаного правового висновку слідує, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проте, неправильно визначився з розміром, що підлягає стягненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що заявлений позивачем ОСОБА_1 позов слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права.

З урахуванням очевидної неспівмірності заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі, характером цієї заборгованості, з огляду на те, що судовим наказом від 11 лютого 2020 року з відповідача на користь позивача вже стягнуто 25 184 грн 67 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 листопада 2019 року по 31 січня 2020 року, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що буде відповідати обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат в сумі 5 000 грн.

Оскільки порушення прав позивача, а саме: невиплата нарахованої заробітної плати тривало по 02 червня 2020 року - дня фактичного розрахунку з ОСОБА_1 , тому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2020 року по 01 червня 2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у даній справі оскаржуване рішення змінюється в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, а в іншій частині рішення залишається без змін, тому у відповідності до наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат.

З відповідача ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені останнім пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 88 грн 62 коп. (10,54 % задоволених позовних), а з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 128 грн 27 коп., що становить (89,46 % задоволеної вимоги апеляційної скарги).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи наведене та ч. 10 ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати позивача ОСОБА_1 , на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю судових витрат відповідачу ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» у розмірі 1 039 грн 65 коп. (1 128 грн 27 коп. 88 грн 62 коп.).

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року в даній справі в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судового збору змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2020 року по 01 червня 2020 року у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 039 (одна тисяча тридцять дев`ять) грн 65 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: