РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/4687/20

провадження у справі №2/0285/1396/20

21 грудня 2020 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суду Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б., за участі секретаря судового засідання Медяної І.В., та осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідачі: не прибули

розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом ,у якому просить визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначає, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 лютого 2019 року є власником будинку АДРЕСА_1 . У будинку зареєстровані відповідачі, які у ньому фактично не проживають. ОСОБА_3 не проживає у спірному будинку з 2015 року, а ОСОБА_4 з 2016 року, що підтверджується актом депутата міської ради. У зв`язку з реєстрацією відповідачів у спірному будинку, позивач вимушена сплачувати комунальні послуги у більшому розмірі, що стало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не прибули, про час і місце судового розгляду були повідомлені вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов та клопотань про розгляд справи за їх відсутності, чи про відкладення розгляду справи не подавали.

За таких обставин, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 лютого 2019 року (а.с. 3).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані у вказаному будинку (а.с. 4).

Згідно акта депутата Новоград-Волинської міської ради від 17 червня 2020 року відповідачі у спірному будинку не проживають, ОСОБА_4 з 2018 року проживає у м. Києві, а ОСОБА_3 з 2015 року проживає у м. Луганську (а.с. 5).

Відповідно до листа № 1 від 14.02.2020р. ОСОБА_4 проживає у готелі ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_2 з 1 лютого 2018 року до теперішнього часу без реєстрації (а.с. 9).

За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року. Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 405 ЦК України).

За змістом ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Разом із тим, відповідно до вимог ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яким власник володіє, користується, розпоряджається на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У постанові від 16 листопада 2016 року № 6-709цс16 Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

За таких обставин суд приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин положень статей 383, 391 ЦК України.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов`язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивачу на праві власності належить будинок, у якій зареєстровані відповідачі. Однак, відповідачі без поважних причин не проживає (відсутній) у вказаному будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Отже, оскільки позивач є власником будинку, а за змістом статті 391 ЦК України власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і не ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а позов підлягає задоволенню, то судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований АДРЕСА_1 ) такими, що втратили право користування будинком за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок по 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а саме Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 28 грудня 2020 року.

Суддя Т.Б. Сташків