Дата документу 09.12.2020 Справа № 310/3264/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/3264/19 Головуючий у 1 інстанції: Білоусова О.М.
Провадження № 22-ц/807/2805/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» у особі представника Ременюк Тетяни Олександрівни на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ «Урсоцбанк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який було уточнено в ході судового розгляду справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16 січня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 08/П/02-К, відповідно до умов якого АТ «Укрсоцбанк» надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 24 000 доларів США під 13,5% річних з кінцевим терміном погашення 15 січня 2018 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором 16 січня 2008 року було укладено іпотечний договір № 08/П/02-К між АТ «Укрсоцбанк» та майновим поручителем ОСОБА_1 .

Згідно з п. 1.1. іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 07.12.2000р., посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Мартиненко Т.Т.

16 листопада 2009 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1 про внесення змін до іпотечного договору № 08/П/02-К, відповідно до умов якого встановлено новий кінцевий термін погашення заборгованості 15 січня 2023 року.

30 жовтня 2012 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №

2 про внесення змін до іпотечного договору № 08/П/02-К, відповідно до умов якого додано до предмета іпотеки земельну ділянку загальною площею 0,0405 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 344443 від 25.12.2009 року.

Вказувала, що у зв`язку із порушенням позичальником ОСОБА_2 умов кредитного договору № 08/П/02-К 29.08.2014р. АТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 27 липня 2014 року у розмірі 288 622,26 грн., з яких: заборгованість за кредитом 236 321,93 грн., заборгованість за відсотками 39 316,41 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1 963,61 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 4 062,66 грн., інфляційні витрати за кредитом 2269,96 грн., інфляційній витрати за відсотками 4687,69 грн.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 08.12.2014р., залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12.10.2017р., позов АТ «Укрсоцбанк» задоволено в повному обсязі.

21.07.2017р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. на підставі заяви АТ «Укрсоцбанк» вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 14809, яким у рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_2 перед АТ «Укрсоцбанк», яка виникла за період з 01 серпня 2014 року по 20 березня 2017 року у розмірі 338 418,10 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 236 321,93 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 102 096,17 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок та земельну ділянку АДРЕСА_2 , які належать позивачу.

Зазначила, що про існування виконавчого напису дізналася лише наприкінці квітня 2019 року після того, як нею було отримано від Бердянського МВ ДВС лист від 03.04.2019р. № 16317 щодо результатів оцінки нерухомого іпотечного майна, у якому зазначено, що 06.02.2019р. під час проведення виконавчих дій державним виконавцем складено акт опису та арешту майна, а саме: житлового будинку загальною площею 50,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, кадастровий номер :04:012:0085, загальною площею 0,0405 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_1 .

З текстом виконавчого напису, вчиненого 21.07.2017р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрованого в реєстрі за № 14809, ознайомилася лише в 2019 році у Бердянському міськрайонному відділі державної виконавчої служби. Вказувала, що при цьому всупереч вимогам ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» не отримувала ані постанову про відкриття виконавчого провадження, ані жодні інші документи виконавчого провадження протягом 1,5 років, оскільки згідно з відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження ВП № 55215603 було відкрито ще 22.11.2017р.

З виконавчим написом від 21.07.2017р., вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрованим в реєстрі за № 14809, не згодна та вважає його таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватним нотаріусом порушено процедуру вчинення виконавчого напису.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати виконавчий напис,

вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 21 липня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 14809, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 грудня 2019р. залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача в особі АТ «Укрсоцбанк» - Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 21 липня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 14809, таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Альфа-Банк» у особі представника Ременюк Т.О. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що судом правильно було встановлено той факт, що заборгованість, для погашення якої оскаржуваним виконавчим написом було звернуто стягнення на іпотечне майно, не є безспірною, що є підставою для скасування такого виконавчого напису. Просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

До судового засідання представник АТ «Альфа-Бнак» не з`явився, надавши письмову заяву про розгляд справи у його відсутності.

Направлені приватному нотаріусу Чуловському В.А. за місцем здійснення ним нотаріальної діяльності судові повістки повернулись апеляційному суду без вручення третій особі, із зазначенням поштовим працівником про відсутність адресата за адресою. Відомостей про інше своє місце здійснення нотаріальної діяльності третя особа не надала. Тому нотаріус вважається повідомленим відповідно до вимог п. 4 ч. 8 статті 128 ЦПК України.

З урахуванням вказаних обставин апеляційний розгляд у відповідності до вимог ч. 2 статті 372 ЦПК України відбувся за відсутності відповідача та третьої особи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторони позивача, яка заперечували проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за такими підставами.

Судом встановлено, що 16 січня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 08/П/02-К, відповідно до умов якого АТ «Укрсоцбанк» надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 24 000 доларів США під 13,5% річних з кінцевим терміном погашення 15 січня 2018 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором 16 січня 2008 року було укладено іпотечний договір № 08/П/02-К між АТ «Укрсоцбанк» та майновим поручителем ОСОБА_1 (а.с. 8-10).

Згідно з п. 1.1. іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 07.12.2000р., посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Мартиненко Т.Т. (а.с. 12).

16 листопада 2009 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1 про внесення змін до іпотечного договору № 08/П/02-К, відповідно до умов якого встановлено новий кінцевий термін погашення заборгованості 15 січня 2023 року (а.с. 13).

30 жовтня 2012 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 2 про внесення змін до іпотечного договору № 08/П/02-К, відповідно до умов якого додано до предмета іпотеки земельну ділянку загальною площею 0,0405 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 14), яка належить позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 344443 від 25.12.2009 року (а.с. 18).

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 08.12.2014р., залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 12.10.2017р., задоволено позов АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 27 липня 2014 року у розмірі 288 622,26 грн., з яких: заборгованість за кредитом 236 321,93 грн., заборгованість за відсотками 39 316,41 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1 963,61 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 4 062,66 грн., інфляційні витрати за кредитом 2269,96 грн., інфляційній витрати за відсотками 4687,69 грн. (а.с. 19-20).

21.07.2017р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем на підставі заяви АТ «Укрсоцбанк» вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 14809, яким у рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_2 перед АТ «Укрсоцбанк», яка виникла за період з 01 серпня 2014 року по 20 березня 2017 року, у розмірі 338 418,10 грн., з яких: заборгованість за кредитом 236 321,93 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 102 096,17 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок та земельну ділянку АДРЕСА_2 , які належать позивачу (а.с. 21).

В позові ОСОБА_1 просила визнати вказаний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню з тих підстав, що іпотекодержатель не направляв на її адресу як майнового поручителя вимогу про погашення заборгованості, а вона не отримувала такої вимоги; банк не здійснив реєстрацію відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження; відсутня безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, але на ці обставини не звернув уваги нотаріус, вчиняючи виконавчий напис.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що в ході розгляду справи підтвердились всі обставини, які позивачем визначені для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі відповідач не погоджується з тим, що ним не направлялась вимога про погашення заборгованості позивачу як майновому поручителю, а також, що відсутній критерій безспірності заборгованості. Вказує, що банком позивачу було висунуто вимогу про розмір заборгованості станом на 20.03.2017р., яка утворилась за період з 01 серпня 2014р. по 20 березня 2017р., та попереджено про наслідки її невиконання.

Дійсно, апелянтом надано докази на підтвердження тому факту, що така вимоги за вих. № 4022-26 від 28.04.2017р. в дійсності направлялась позивачу (та іншим боржникам) за адресою, зазначеною у іпотечному договорі, про що маються відомості щодо вкладення у цінній лист, на якому мається відмітка пошти про отримання для пересилання цього листа 04.05.2017р. ( Т. 1 а.с. 70,74).

У цій вимозі була зазначена заборгованість станом на 20.03.2017р. із вказівкою про її складові, та мається попередження про ініціювання звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання цієї вимоги протягом тридцяти денного терміну.

У такому разі банком було дотримано вимоги п. 2.3. глави16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно з яким повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Отже, в частині повідомлення позивача про борг та попередження про необхідність його сплати протягом тридцяти днів, банком були дотримані всі вимоги чинного законодавства, а до нотаріуса він звернувся 21.07.2017р., тобто тридцятиденний строк до цієї дати вже сплив.

Але апелянтом не надано підтвердження виконання ним вимог статті 24, 27 ЗУ № 1255-ІУ, а саме, що ним як обтяжувачем дотримано процедуру звернення стягнення у виді реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави. Та суд правильно визнав, що невиконання такої вимоги закону № 1255-ІУ унеможливлює вчинення нотаріального напису щодо звернення стягнення на такий предмет застави.

При цьому суд обґрунтовано виходив із того, що відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку N 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону N 1255-IV щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його не скасовано виданим пізніше загальним актом».

Між тим такої підстави, яка, серед інших трьох, визначена судом як така, що унеможливлює вчинення виконавчого напису, апелянт взагалі не обговорює у апеляційній скарзі. Тому ця підстава не аналізується при апеляційному розгляді справи.

Наступним доводом апеляційної скарги є те, що суд безпідставно встановив, що визначена у нотаріальному написі заборгованість не є безспірною, вказуючи, що мається рішення суду про стягнення за цим же кредитним договором заборгованості достроково. Але апелянт вважає, що, оскільки рішення суду не виконано, то він має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку на підставі виконавчого напису, нарахувавши подальшу заборгованість за кредитним договором, що, на його думку, не буде свідчить про спір.

Але колегія вважає, що суд правильно встановив дійсні обставини справи в цій частині, з якими погоджується колегія апеляційного суду з огляду на наступне.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, якими, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, зокрема, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 88 Закону України «Про нотаріат»).

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконав-

чого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на

стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Останнє має на увазі: відсутність безспірності заборговано-

сті боржника перед стягувачем, що встановлюється на підставі будь-яких фактичних обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості; сплив на момент звернення стягувача до нотаріуса і вчинення виконавчого напису строку давності за вимогою стягувача, перебіг якого (строку) починається з дня виникнення у стягувача відповідного права вимоги до боржника. Виконавчий напис має видаватись в межах такого строку давності, загальна тривалість якого становить три роки.

Суд першої інстанції на підставі наявності у справі рішення суду про стягнення з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором вказував, що, звернувшись 29 серпня 2014 року до суду з позовом про стягнення достроково усієї заборгованості за кредитним договором, розрахованої станом на 28 липня 2014 року, АТ «Укрсоцбанк» тим самим змінило строк виконання основного зобов`язання з 15 січня 2023 року на 29 серпня 2014 року. Внаслідок цього з 29 серпня 2014р. припинилось право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, штрафи, пеню та комісію за кредитом (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Отже, в такому випадку права та інтереси банку забезпечуються лише нормою ст.

625 ч.2 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Дата звернення АТ «Укрсоцбанк» до суду з позовом про стягнення заборгованості підтверджується скріншотом з сайту Судової влади України (а.с. 23).

Як вбачається з виконавчого напису останній вчинено у рахунок погашення заборгованості, до якої в тому числі входять відсотки за користування кредитом за період з 01 серпня 2014 року по 20 березня 2017 року. Тому суд правильно визнав, що, попри припинення з 29 серпня 2014 року права нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, АТ «Укрсоцбанк» незаконно продовжив їх нарахування аж до 20 березня 2017 року, після чого в липні 2017 року звернувся до нотаріуса, надавши відповідній розрахунок заборгованості, до якого включив і неправомірно нараховані проценти, що свідчить про відсутність безспірності вимог банку.

За змістом постанови Верховного суду від 28 березня 2019 року по цивільній справі № 308/4296/14-ц оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, пеню та інші платежі, передбачені кредитним договором, а звернувшись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за кредитним договором, нарахованої, у тому числі і за період після настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки на момент вчинення виконавчого напису були відсутні документи на підтвердження безспірності вимог банку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ці обставини не входять до перевірки нотаріуса, а він лише керується тим розрахунок, який надано стягувачем, мають сенс.

Проте, наявність таких обставин надає право боржнику оскаржити виконавчий напис за підставами небезспірності заборгованості, та у випадку їх підтвердження надає право суду визнати напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. При цьому, не розглядається питання правомірності дій нотаріуса в цій частині, а лише досліджується правомірність дій стягувача щодо висунутої проти боржника заборгованості.

Отже, суд вірно зазначив, що включення до заборгованості відсотків, нарахованих після припинення дії кредитного договору, але за передбаченою цим договором ставкою, безсумнівно свідчить про недотримання вимоги закону щодо безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, як обов`язкової умови для вчинення виконавчої напису, та є ще однією підставою для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, попри підтвердженість факту направлення вимоги банком позивачу, всі решта підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, що не вказує на неправильність остаточних висновків суду про необхідність задоволення позову про визнання оспорюваного виконавчого напису не підлягаючим виконанню.

Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, а тому відповідно до вимог статті 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» у особі представника Ременюк Тетяни Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 грудня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.