Справа №443/27/20
Провадження №2/443/867/20
РІШЕННЯ

іменем України

11 грудня 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді - Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань - Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката МикушаД.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ходорівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом в якому просить визнати за yt. право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , яка за життя склала заповіт, посвідчений 29 травня 2000 року за реєстровим №3 секретарем Отиневицької сільської ради, за яким заповіла належний їй житловий будинок, що знаходиться в селі Отиневичі Жидачівського району Львівської області та середню земельну ділянку (пай), що підтверджується сертифікатом серія ЛВ №016780, реєстраційний №607 від 04.03.1997 року, ОСОБА_1 . Постановою завідувача Жидачівською ДНК Матесека В.В. від 08.04.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно вказане вище, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, а також наявністю розбіжностей у свідоцтві про смерть спадкодавця та заповіті. Відтак, позивачка змушена звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 04.11.2020 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську державну нотаріальну контору в особі завідувача надати спадкову справу для огляду в судовому засіданні.

У підготовчому судовому засіданні представник позивачки адвокат Микуш Д.М. підтримав позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, 09.10.2020 року подав відзив у якому висловив своє ставлення до позову, не заперечує проти його задоволення і фактично визнав позов.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, наслідки визнання позову йому зрозумілі, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 видане Виконавчим комітетом Отиневицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, 11 серпня 2015 року (а.с.6).

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, який посвідчений 29 травня 2000 року за реєстровим №3 секретарем Отиневицької сільської ради, згідно якого остання заповіла належний їй житловий будинок, що знаходиться в селі Отиневичі Жидачівського району Львівської області та середню земельну ділянку (пай), що підтверджується сертифікатом серія ЛВ №016780, реєстраційний №607 від 04.03.1997 року, ОСОБА_1 (а.с. 5).

Постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. від 08.04.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно вказане вище, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, а також наявністю розбіжностей у свідоцтві про смерть спадкодавця та заповіті: « ОСОБА_3 » - « ОСОБА_4 ». (а.с.7).

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 16.10.2019 року у справі №463/6039/19 встановлено юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є однією і тією ж особою (а.с.8-9).

У відповідності до витягу із погосподарської книги с.Отиневичі №474 від 18.07.2019 року (а.с.10) вбачається, що станом на 1990 рік згідно запису в погосподарській книзі села Отиневичі, будинковолодіння АДРЕСА_1 не відносилося до колгоспного двору і рахується за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На балансі Отиневицької сільської ради дане будинковолодіні не рахується.

Згідно довідки Отиневицького старостату Ходорівської міської ради №475 в 18.07.2019 року (а.с.11), будинковолодіння АДРЕСА_1 не відноситься до колгоспного двору. Отиневицькою сільською радою не приймалося рішення про перейменування вулиці.

Як вбачається з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськіи, будівлями та спорудами від 22.07.2019 року, який виготовлений на замовлень позивачки, крім самого будинку до нього також приналежать господарські будівлі т а побутові споруди (а.с.12-14).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 не оформила за життя право власності на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та інших спадкоємців після її смерті немає, що зокрема підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами спадкової справи померлої ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо нерухомого майна - житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належало померлій ОСОБА_2 (спадкове майно), перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема, - оформленні спадщини нотаріусом.

Відтак, враховуючи наявність заповіту, вимога про визнання за позивачкою права власності на будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є цілком обгрунтованою.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ), право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.12.2020 р.

Головуючий суддя С.І Сливка