Справа № 372/2521/20
Провадження № 2-1559/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Висоцької Г.В.,

за участю секретаря Ковшоби А. К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (Позивач) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позову зазначає про те, що є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін», які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua. 26.06.2017 року відповідач, у встановленому п.п. 4.1, 4.2. Правил порядку, оформив заявку для отримання позики, на підставі якої між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем укладено договір позики № 214270, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом. Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, то ТОВ «ВЕЛЛФІН» просить стягнути на його користь з відповідача 67 360,00 гривень заборгованості за договором позики станом на 23.07.2020 року.

Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 02.09.2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, в позовній заяві просить слухати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач подав до суду відзив, у якому просив відмовити у позові в повному обсязі, обґрунтувавши наступним. Представник позивача зазначає у позовній заяві, що 26.07.2017 року між позивачем та відповідачем укладений договір позики на суму 2000 грн. зі строком повернення на 30 днів до 26.07.2017 року. Разом з тим, представник позивача заявляє, що загальний розмір заборгованості відповідача станом на 23.07.2020 становить 67 360 грн, з яких 2000 грн - основний борг, 33 250 - заборгованість за відсотками, 32 110,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Таким чином, позивач відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 26.07.2017. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включає період з 26.07.2017 по 23.07.2020, який виходить за межі строку кредитування. На підтвердження того, що відповідач отримав у позику 2000 грн позивач зазначає, що вказане підтверджується повідомленням ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (додаток № 8), та що останнє буде надано суду пізніше. Станом на день подання відзиву відповідач теж не отримував копію відповідного доказу. Представник позивача не зазначив з яких причин він не може надати разом з позовною заявою доказ - повідомленням ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та не зазначив причин, з яких доказ не може бути подано разом з позовною заявою. Таким чином, немає жодного належного та допустимого доказу про те, що відповідач дійсно від відповідача грошові кошти у позику, а навіть при умові, що позивач надасть такий доказ суду пізніше, останній буде недопустимим, оскільки суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Позивач не навів обґрунтованого розрахунку сум. які просить стягнути з відповідача, який повинен містити відомості щодо розміру залишку непогашеного кредиту, розміру відсоткової ставки, порядку нарахованих відсотків, пені, суми коштів, які надходили в рахунок погашення заборгованості, суму використаних коштів, періоду нарахування, відомості щодо розміру простроченого зобов`язання.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин порядок отримання та надання позики регламентувалося Правилами надання грошових коштів у вигляді позики, затверджених наказом ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27.10.2015 року, які розміщуються на офіційному веб-сайті позивача.

У встановленому п.п. 4.1, 4.2 зазначених Правил порядку ОСОБА_1 оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення, що підтверджується роздруківкою заявки відповідача з офіційного веб-сайту позивача (а.с. 15-18).

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Статтею 8 цього Закону визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, в тому числі, вимоги до його підписання, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» і Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Зокрема, ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 цього Закону електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень ч.ч. 3, 6 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 3 цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Отже, між сторонами на підставі заповненої заявки 26.06.2017 року підписано договір позики № 214270 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с. 19-23).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Умовами п. 1.1., 1.3. договору відповідачу погоджено надання позики в сумі 2000 грн. строком на 30 днів. Згідно з п. 6.10, 6.11 Правил надання грошових коштів у вигляді позики, затверджених наказом директором ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27.10.2015 року, Товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в Договорі позики, на рахунок банківської карти, зазначеної в Заявці, в строк не пізніше 1 робочого дня з дати підписання Договору позики Сторонами.

Пунктом 6.12 визначено, що датою укладення Договору позики між Товариством і Позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.

В позовній заяви позивач посилається, що в порядку п. 1.4. договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 2000 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає позивачу технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно Договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Разом з тим, до позовної заяви позивачем не доданого зазначеного доказу, а в переліку додатків до позовної заяви зазначено, що повідомлення ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» буде направлено до суду пізніше.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Однак в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують перерахування позивачем грошових коштів відповідачу.

При цьому, ні на судові засідання, які були призначені на 20.10.2020 року та на 25.11.2020 року, ні станом на день розгляду справи 14.12.2020 року жодних документів від позивача, який був належним чином повідомлений про всі судові засідання, до суду не надходило.

Таким чином, позивач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не виконав обов`язок по доведенню своїх вимог і не надав доказів на підтвердження передачі коштів відповідачу шляхом перерахування їх на картковий рахунок останнього або видачі іншим способом, а тому у суду відсутні підстави вважати, що між сторонами укладений договір позики, так як порушені вимоги закону.

Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідач в своєму відзиві на позов, заперечив про факт перерахування йому позивачем грошових коштів та звернув увагу на ненадання позивачем відповідного доказу, а саме - повідомлення ТОВ ФК «Вей Фор Пей» (а. с. 5) Відзив при цьому направлений у встановленому ЦПК України порядку позивачеві, про що є відповідні докази (а. с. 51-57). Таким чином, позивач, будучи обізнаним про позицію відповідача в цій частині, не спростував її шляхом подачі належного доказу.

До того ж суд повністю погоджується із позицією, викладеною відповідачем у відзиві, стовно неправомірного нарахування процентів поза межами строку дії кредитного договору, тобто після 26.07.2017 року, сума яких за розрахунком позивача становить 32 110 грн. Зазначена правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18 та ін.

З огляду на наведене, позовна заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 205,207,1046 ЦК України, Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», Законом України «Про електронний цифровий підпис», Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, ) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г.В.Висоцька