ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м.Суми

Справа №589/4217/19

Номер провадження 22-ц/816/2313/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Лєвші С.Л. в приміщенні Шосткинського міськрайонного суду Сумської області,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» (далі ТОВ «ШП «Харківенергоремонт») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання.

Свої вимоги мотивує тим, що ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» забезпечує тепловою енергією на централізоване опалення і будинок АДРЕСА_1 . Власником квартири АДРЕСА_2 вказаного будинку в період до 19 жовтня 2018 року був ОСОБА_1 . Відповідач не виконує свої зобов`язання по оплаті за надані послуги з централізованого опалення та його заборгованість за вказані послуги за період з 01 жовтня 2016 року по 16 квітня 2018 року станом на 30 вересня 2019 року становить 15 592 грн 10 коп.

Зазначає, що відповідач умисно не сплачує вартість послуг з централізованого опалення та свої дії мотивує відсутністю в квартирі опалювальних приладів з моменту придбання квартири. У вказаній квартирі здійснено самовільне від`єднання від системи централізованого опалення. Процедрура відключення повністю не дотримана, дозвільні документи на від`єднання квартири від мереж централізованої системи опалення відсутні.

У зв`язку з обладнанням будинку АДРЕСА_1 вузлом комерційного обліку теплової енергії, і як наслідок зміною методики розрахунку кількості спожитої енергії, листом № 1536 від 23 серпня 2016 року відповідач був повідомлений про незаконність від`єднання квартири та попереджений про відновлення нарахування плати за послуги теплопостачання з початку опалювального сезону, тобто з жовтня 2016 року, який відповідач отримав 31 серпня 2016 року. Починаючи з листопада 2016 року відповідачу щомісяця надавалися квитанції про обсяги спожитих послуг та суми нарахування за вказаною вище адресою.

Вважає, що підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання послуги з централізованого опалення, а ОСОБА_1 зобов`язаний оплатити борг. Самовільне відключення від мереж центрального опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» борг за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2016 року по 16 квітня 2018 року станом на 30 вересня 2019 року в розмірі 15592 грн 10 коп. та судові витрати.

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 02 березня 2020 року позов ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» суму заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання для опалення у період з 01 жовтня 2016 року по 16 квітня 2018 року в розмірі 15 592 грн 10 коп.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» судовий збір в розмірі 1921 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що квартира була придбана ним в аварійному стані без встановлених у ній приладів централізованого опалення. Судом було встановлено факт відключення квартири від централізованого опалення.

Вважає, що факт від`єднання квартири саме ним не було доведено.

Наголошує на тому, що з моменту набуття квартири у власність з 10 березня 2011 року і до 2016 року позивачем не здійснювались нарахування за послуги централізованого опалення квартири і йому приходили рахунки з нульовим нарахуванням.

З 2011 року по 2018 рік позивачем не було запропоновано та надіслано йому договір про надання послуг централізованого опалення та протягом експлуатації ним квартири він жодним чином не погоджував отримання послуг з централізованого опалення від позивача та не сплачував за вказані послуги, нараховані борги не визнавав.

Судом не було досліджено історію нарахувань за послуги теплопостачання у квартиру з 2011 року по 2018 рік, не обгрунтовано підстав початку нарахувань заборгованості саме з 2016 року, не витребувано у позивача детального розрахунку підстав для нарахування суми заборгованості у заявленому розмірі.

Вважає, що суд позбавив його можливості довести наявність електроприладів у квартирі протягом 2016-2018 років. Отже суд зробив висновки щодо наявності зобов`язань у відповідача перед позивачем і щодо розміру пред`явленої до стягнення суми, в умовах недоведеності обставин, які б підтверджували виникнення зобов`язань та їх розмір.

Вказує на те, що суд застосував закони та нормативні акти, які не підлягали застосуванню, оскільки не регулюють спірні відносини.

Вважає, що суд безпідставно послався на висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13.

Позивачем не було доведено, що послуга ним надавалася в повному обсязі (саме у тому об`ємі, за який ним була нарахована заборгованість), оскільки позивачем не було доведено розміру фактично отриманої відповідачем послуги, за яку той має сплатити.

Вважає, що у нього та ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» не виникало взаємних зобов`язань, пов`язаних з централізованим теплопостачанням, а отже він не міг відмовитися від виконання зобов`язань перед ТОВ «ШП «Харківенергоремонт», оскільки вони не виникли.

Крім того, вважає, що позовні вимоги виходять за межі строку позовної давності.

Також вважає, що судом було порушено правила територіальної підсудності.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає про безпідставність викладених в апеляційній скарзі вимог відповідача.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10 березня 2011 року ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 37,7 кв. м (а. с. 61).

Пунктом 5 даного договору передбачено, що усі інженерні комунікації, котрі є в квартирі, в робочому стані і функціонують за призначенням. Самовільних переобладнань у цій квартирі немає.

Згідно технічного паспорту на вказану квартиру, виготовленому 24 травня 2007 року, квартира обладнана центральним опаленням (а. с. 62-63).

19 жовтня 2018 року відповідач продав вказану квартиру ОСОБА_2 (а. с. 8-9).

Згідно п. 3.1.5 договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2018 року продавець зобов`язаний сплатити борги по комунальним платежам та поточні борги, які матимуть місце на день посвідчення цього договору.

Рішенням виконкому Шосткинської міськради №226 від 28 липня 2006 року ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» визначено виконавцем послуг з теплопостачання для опалення та підігріву питної води (а.с.18).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за №1171 від 31 березня 2015 року були встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями послуг. До вищезазначеної Постанови було внесено зміни постановами цієї ж Комісії за №1101 від 09 червня 2016 року та за №1536 від 28 грудня 2017 року. (а.с.19-22).

З Акту від 22 березня 2011 року, вбачається, що комісією в складі майстра ТОВ «Жилкомсервіс», слюсара-сантехника, було встановлено що у квартирі АДРЕСА_4 відсутня віконна рама, газова плита, газова колонка, тощо, а також відсутні радіатори опалення, стояки опалення з`єднані напряму без радіаторів (а. с. 33).

Відповідно до акту від 28 травня 2012 року обстеження опалювального об`єкту, а саме кв. АДРЕСА_3 , при обстеженні комісією в складі контролера СКРіК РК ОСОБА_3 та власника квартири ОСОБА_1 , було встановлено, що в квартирі демонтовані опалювальні прибори центральної мережі опалення. Через приміщення проходить один стояк внутрішньодомової мережі опалення, який термоізольований. Опалюється квартира електроприборами. (а.с.10).

25 травня 2016 року житловий будинок АДРЕСА_1 взятий на абонентський облік вузла обліку теплової енергії (а.с.11).

23 серпня 2016 року ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» направило ОСОБА_4 листа, у якому повідомило про нарахування оплати за теплопостачання з початку опалювального періоду всім власникам квартир, які допустили незаконне від`єднання від мереж централізованого опалення по опалювальній площі квартири (а.с.12).

З актів прийому теплоносія на опалювальні об`єкти від 14 жовтня 2016 року, 17 жовтня 2017 року, будинків АДРЕСА_1 , 47, АДРЕСА_5 , складених в складі комісії контролера СНР і НОМЕР_1 і ТС ТОВ «ШП «Харківенергоремонт», начальника ТОВ «Жилкомсервіс», вбачається, що кожний рік теплопостачальною організацією подавався, а споживачем приймався теплоносій на тепловому вузлу будівель по АДРЕСА_1 , 47, 53 (а. с. 14-15).

З актів перевірки роботи опалення після подачі теплоносія в опалювальних сезонах 2016-2017 від 17 жовтня 2016 року, 2017-2018 від 17 жовтня 2017 року, складених комісією в складі контролера та ТОВ «Жилкомсервіс», вбачається, що при перевірці роботи систем опалювання в житлових будинках АДРЕСА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_7 : система опалення була развоздушена, стояки мережі опалення прогріті (а. с. 14-15).

З обігової відомості за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2019 року, вбачається, що особовий рахунок № НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_4 , в зазначений період був відкритий на ОСОБА_1 Заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання для опалення за даний період складає 15 592 грн 10 коп. (а. с. 6-7).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ШП «Харківенергоремонт», суд першої інстанції виходив з того, що на підставі рішення виконкому Шосткинської міської ради, як органу місцевого самоврядування, що визначило ТОВ «ШП «Харківенергоремонт» надавачем послуг з теплопостачання, між сторонами у справі виникли взаємні права та обов`язки. Тому з відповідача як власника квартири у період з 01 жовтня 2016 року по 16 квітня 2018 року підлягає стягненню заборгованість за надані послуги у сумі 15 592 грн 10 коп.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 частини 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів і забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Проте, всупереч вимогам статті 526 ЦК України та Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, відповідач не виконував зобов`язання з оплати за надані послуги теплопостачання, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку суд стягнув з нього на користь позивача, як надавача послуг з централізованого теплопостачання.

З матеріалів справи вбачається, що в квартирі АДРЕСА_3 було здійснено самовільне від`єднання від системи централізованого опалення.

Відповідач наголошує на тому, що коли був власником вказаної квартири, опалення в ній здійснювалося електричними приладами, а самовільне від`єднання від системи було здійснено попереднім власником, на підтвердження чого посилається на акт від 17 березня 2011 року, згідно якого в квартирі демонтовані опалювальні прилади (а. с. 48).

Проте, колегія суддів вважає, що даний акт підтверджує лише факт від`єднання від системи на час, коли відповідач був власником вказаної квартири, проте не підтверджує законність такого від`єднання. В свою чергу, як вже зазначалося вище, згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_1 квартири від 10 березня 2011 року усі інженерні комунікації, котрі є в квартирі, в робочому стані і функціонують за призначенням. Самовільних переобладнань у цій квартирі немає, а відповідно до технічного паспорту на вказану квартиру, виготовленому 24 травня 2007 року, квартира обладнана центральним опаленням.

В свою чергу слід зазначити, що самовільне відключення від централізованого опалення не звільняє відповідача від обов`язку оплати заборгованості за надані послуги.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4»).

При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4»).

Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих споживачів будинку і дозволяють таке відключення лише у будинку в цілому.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах приміщення свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він був не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення приміщення від мережі теплопостачання.

Відповідач не надав суду акт про відключення приміщення від мережі централізованого теплопостачання, затверджений постійно діючою міжвідомчою комісією, отже від`єднання здійснене самовільно, а самовільне відключення від централізованого опалення не звільняє відповідача від обов`язку оплати заборгованості за надані послуги.

Доводи апеляційної скарги про відсутність договірних відносин між сторонами також відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Щодо доводів відповідача про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для застосування строків позовної давності, оскільки позивачем вказаний строк не пропущено.

Твердження скаржника з приводу порушення місцевим судом правил територіальної підсудності також не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції вірно було застосовано положення ч.1 ст.30 ЦПК України щодо виключної підсудності.

Колегія суддів не розглядає клопотання відповідача про витребування інформації та допит свідка, так як воно подане з порушенням порядку його подання, оскільки виклик свідків та витребування доказів за клопотанням сторін та інших учасників справи відповідно до положень ст. 365 ЦПК України здійснюється у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, а в даному випадку клопотання відповідачем було направлено суду вже після призначення справи до розгляду в суді апеляційної інстанції.

За встановлених обставин справи та з врахуванням наведених норм права колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обов`язку у відповідача сплатити заборгованість за послуги з централізованого опалення за період 01 жовтня 2016 року по 16 квітня 2018 року в сумі 15 592 грн 10 коп.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Т.А. Левченко

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко