Провадження №2/760/4844/20
Справа №760/5771/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Шпори М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» про визнання незаконним і скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ від 19 листопада 2019 року про застосування щодо нього дисциплінарного стягнення в вигляді догани;

- визнати незаконним та скасувати наказ від 22 листопада 2019 року №КЄ136 про його звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України;

- поновити його на посаді заступника директора з фінансових питань в ТОВ «ФК Дінеро» та зобов`язати відповідача внести відповідний запис у трудову книжку;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 листопада 2019 року по 18 лютого 2020 року в сумі 282 046,73 гр.

Посилається в позові на те, що 18 березня 2019 року його було прийнято на роботу до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» на посаду заступника директора з фінансових питань.

До його обов`язків входило здійснення контролю за роботою бухгалтерії, управління фінансами підприємства, головний бухгалтер та фінансовий менеджер знаходились в його підпорядкуванні.

Він безпосередньо підпорядковувався Генеральному директору товариства ОСОБА_2 , виконував його вказівки та розпорядження.

Жодних зауважень до роботи з боку керівництва не було.

14 листопада 2019 року HR-директор товариства ОСОБА_3 запросила його до кабінету генерального директора, після чого останній повідомив про його звільнення та розпорядився передати всі справи його заступнику ОСОБА_4 .

Йому запропонували написати заяву про звільнення за власним бажанням, за що обіцяли виплату компенсації за два тижні, тобто по кінець листопада.

Підстав для звільнення (недоліки в роботі, аморальна поведінка або інше) йому не повідомили, на роздуми дали лише один день, до п`ятниці 15 листопада.

Наступного дня він повідомив, що не почув жодних обґрунтувань та підстав для звільнення, тому не згоден з такою пропозицією і готовий працювати далі.

19 листопада 2019 року його знову викликали до генерального директора ОСОБА_2 , який повідомив, що відносно нього головним бухгалтером товариства ОСОБА_5 була подана доповідна, відповідно до якої він не виконує покладених на нього завдань.

На прохання надати текст доповідної для підготовки письмових пояснень з приводу викладених в ній обставин було відмовлено і відразу після цього надано наказ про застосування дисциплінарного стягнення - догани, для ознайомлення.

В наказі він розписався та зазначив, що надасть свої письмові пояснення після ознайомлення з документами, які були підставою для застосування догани, але догана вже була застосована.

Крім того, просив надати копію наказу про прийом на роботу, копію посадової інструкції, довідку про заробітну плату та копію наказу про догану, на що отримав відповідь, що наказ про догану буде належним чином зареєстрований і його копію нададуть лише завтра, як і інші документи.

Наступного дня, 20 листопада 2019 року він з`ясував, що його робоче місце вже було відключено від доступу до програм «1С», корпоративної пошти, до веб-додатку «Асана».

З цього приводу він звернувся до Ай-Ті відділу, на що керівник відділу ОСОБА_6 відповів, що це вказівка керівництва.

Крім того, з боку Генерального директора та HR-директора товариства була надана вказівка з усіх питань, що відносяться до його посадових обов`язків, звертатися до заступника, якому він мав передати справи.

В зв`язку з цим він написав на ім`я Генерального директора товариства заяву, в якій зазначив, що вважає такі дії з боку товариства спрямованими на його дискредитацію та незаконне звільнення, та запропонував вирішити питання про звільнення за згодою сторін.

21 листопада 2019 року між ним та керівництвом були проведені переговори стосовно цього, але 22 листопада 2019 року його повідомили про звільнення згідно з наказом №КЄ136 від 22 листопада 2019 року за п. 3 ст.40 КЗпП України у зв`язку з систематичним невиконанням трудових обов`язків без поважних причин.

Формальною підставою була доповідна ще одного його підлеглого, фінансового менеджера ОСОБА_7 , відповідно до якої він, нібито, не підготовляв та не складав один з поточних фінансових документів.

Копію цієї доповідної йому також надано не було.

Копію наказу про звільнення йому надано не було, тому він подав письмову заяву про його видачу та залишив її HR-директору товариства.

За її словами на всі заяви у встановлений строк, а саме протягом місяця, отримає письмову відповідь поштою.

На його вимогу зареєструвати заяву було відмовлено.

Вважає,що застосування до нього дисциплінарних стягнень у вигляді догани та звільнення є незаконним.

Зазначає, що протягом десяти місяців роботи на посаді заступника директора з фінансових питань жодних зауважень до його роботи не було, а потім протягом трьох днів він нібито припустився систематичного порушення трудових обов`язків, притягнення до відповідальності за доповідними підлеглих, а не за вимогою керівника, дивна квапливість при накладенні дисциплінарних стягнень та їх невиправдана суворість свідчить про упереджене ставлення відповідача в цьому питанні.

В зв`язку з порушенням його прав з боку відповідача він звернувся зі скаргою до Головного управління Держпраці у Київській області, яке своїм листом від 27 січня 2020 року повідомило, що до відповідача було направлено лист з вимогою невідкладно вжити заходи щодо усунення можливого порушення законодавства про працю.

Але і після цієї вимоги будь-які документи йому видані не були.

Адвокатський запит від 18 січня 2020 року про надання цих документів відповідачем також був залишений без відповіді.

Вважає це свідомою позицією відповідача, спрямованою на створення перешкод на оскарження стягнень, тому що без розкриття змісту нібито допущеного порушення трудових обов`язків, згідно з посадовою інструкцією, не має можливості обґрунтовано спростувати наведені в наказі обставини та довести відсутність фактів порушень.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 28 лютого 2020 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 04 березня 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, представник відповідача отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 02 липня 2020 року.

/ а. с. 36 /

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

23 липня 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому останній проти позову запеерчує.

Посилається на те, що позивач перебував на посаді заступника директора з фінансових питань з 18 березня 2019 року по 22 листопада 2019 року.

До кола його основних обов`язків входило управління фінансами підприємства та, відповідно до п.2.8 Посадової інструкції заступника директора з фінансових питань, забезпечення та подання необхідної фінансової звітності у встановлений строк.

26 жовтня 2017 року наказом «Про впровадження системи електронного документообігу компанії ТОВ «ФК «Дінеро» відповідачем була запроваджена комплексна, інформаційна система Асана. Дана Система дає можливість створювати керівникам підприємства необхідні задачі та здійснювати контроль дисципліни виконання. При цьому Система зберігає всю необхідну інформацію та дає можливість перевірити всі зміни встановленого доручення, а саме: дата його створення, опис, ім`я працівника, відповідального за його виконання, кінцеву дату виконання.

12 квітня 2019 року в Системі була поставлена задача, яка була скерована на виконання позивачу, про надання фінансової звітності з обов`язковим поданням не пізніше 4 робочого дня місяця, наступним за звітним.

30 травня 2019 року та 03 червня 2019 року було надіслано два електронних листи від контролерів ТОВ «ФК «Дінеро» про початок впровадження звітності, однак звітність за травень, червень, липень була подана з пропуском строку.

Зазначає, що після системного невиконання позивачем своїх обов`язків 18 листопада 2019 року головним бухгалтером ОСОБА_8 була подана доповідна записка на ім`я директора ОСОБА_2

19 листопада 2019 року позивач усно відмовився надавати пояснення з цього приводу, про що був складений відповідний Акт та було видано наказ 14-ос про оголошення догани.

Вважає застосування до позивача дисциплінарного стягнення правомірним та з дотриманням строків, визначених законодавством.

Через систематичні порушення та невиконання позивачем посадових обов`язків були залучені до співпраці підрядника з впровадження 1С - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_9 та понесені додаткові витрати для виправлення помилок, зроблених через недбале ставлення позивача до своїх обов`язків.

Після зазначених подій керівництвом ТОВ «ФК «Дінеро» була проведена перевірка діяльності позивача в Системі, яка показала численні порушення строків виконання поставлених завдань, що підтверджується витягами з Системи.

Позивач знову усно відмовився надавати пояснення, про що був складений відповідний Акт №2 від 22 листопада 2019 року.

У той же день позивача було звільнено наказом №КЕ 136 за п. 3 ст. 40 КзпП України через систематичне невиконання обов`язків без поважних причин.

Вважаючи дії відповідача правомірними, просить відмовити в позові.

04 серпня 2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій останній зазначає, що після прийняття на роботу в березні 2019 року він не був ознайомлений з наведеним відповідачем наказом від 26 жовтня 2017 року «Про впровадження системи електронного документообігу компанії ТОВ «Дінеро», не проходив інструктаж або навчання роботи в комплексній інформаційній системі Асана.

Також вміння користуватися цією системою не входило до кола його обов`язків або кваліфікаційних вимог відповідно до наданої відповідачем Посадової інструкції заступника директора з фінансових питань, затвердженої 16 квітня 2019 року.

Виходячи з цього, не вважає наведене відповідачем листування в системі Асана належним та вичерпним доказом.

З наданої відповідачем копії Посадової інструкції вбачається наявність його підпису лише на останній сторінці Інструкції, сама Посадова інструкція не прошита, що надає можливість змінити її зміст на перших сторінках.

Крім того, не пам`ятає дослівний зміст тієї Посадової інструкції, з якою був ознайомлений при прийнятті па роботу.

Відповідач зазначає про надання не фінансової звітності, яка передбачена діючим законодавством України, а внутрішньої фінансової звітності, яка законодавством не передбачена.

Протягом роботи у відповідача вся встановлена законодавством України звітність надавалося вчасно, в іншому разі, у разі порушення строків подання такої звітності, відповідач міг би надати докази притягнення за ці порушення до встановленої адміністративної або фінансової відповідальності посадових осіб ТОВ «ФК «Дінеро» та особисто його, якщо він є дійсно відповідальною особою за це.

Однак нічого подібного не було.

В свою чергу відповідач, стверджуючи про порушення строків надання внутрішньої фінансової звітності та наводячи відповідні докази, не наводить відомостей щодо будь-яких наслідків такого порушення.

Вважає, що посилання відповідача на, нібито, залучення через систематичні порушення та невиконання посадових обов`язків підрядника ФОП ОСОБА_9 є абсолютно безпідставним.

Так, відповідно до наданого відповідачем Договору на проведення робіт №14 від 03 червня 2019 року виконавець зобов`язується здійснити роботи з впровадження та доопрацювання Програмного забезпечення, а замовник прийняти та оплатити останні.

Жодного відношення до впровадження та доопрацювання Програмного забезпечення 1С він не мав, так як працював фінансовим директором, а не програмістом.

Діяльність ФОП ОСОБА_9 також не мала жодного відношення до фінансових питань, які входили до кола його посадових обов`язків.

Викладені в доповідній головного бухгалтера обставини не відповідають дійсності.

Так, з початку впровадження нової системи звітності ним в достатній кількості проводилися роз`яснювання та презентації щодо змісту даної системи звітності, що підтверджується відповідним листуванням, з її боку в процесі діяльності виникали до нього претензії, пов`язані, зокрема, з тим, що всі інструкції щодо звітності надходили англійською мовою, якою вона не володіла.

Вважає, що цю доповідну штучно створеною, а зазначені в ній відомості надуманими.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 21, 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату.

Згідно з п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору з цих підстав необхідне існування сукупності наступних умов:

- порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають із правил внутрішнього трудового розпорядку;

- невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності;

- невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним;

- враховуються тільки дисциплінарні та громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів;

- з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Судом встановлено, що наказом № КЕ000000042- від 15 березня 2019 року позивач був прийнятий на роботу з 18 березня 2019 року до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» на посаду заступника директора з фінансових питань.

Наказом № 14-0с від 19 листопада 2019 року на позивача було накладено дисциплінарне стягнення в вигляді догани за порушення трудової дисципліни / невиконання посадових обов`язків /.

Підставою для застосування дисциплінарного стягнення стала доповідна записка головного бухгалтера товариства від 18 листопада 2019 року.

За змістом доповідної записки позивач жодного разу не подав своєчасно фінансовий звіт засновникам товариства підприємства, в тому числі за жовтень 2019 року.

Крім того, з моменту запровадження нової системи звітності засновнику з 01 липня 2019 року не було проведено жодної презентації щодо змісту системи звітності, в зв`язку з чим працівники фінансового відділу не мали можливості правильно відображати затрати в бухгалтерському та управлінському обліку і сам звіт готували самотужки замість позивача за допомогою підрядника Компанії з впровадження ІС.

В цей же день був складений акт про відмову позивача надати пояснення з приводу обставин, зазначених у доповідній записці.

Наказом № КЕ 136 від 22 листопада 2019 року позивач був звільнений з займаної посади за п.3 ст.40 КЗпП України у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

Як підставу для застосування такого дисциплінарного стягнення зазначена доповідна записка №2 від 22 листопада 2019 року та наказ про оголошення догани від 19 листопада 2019 року.

/ а.с.40 - 44 /

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана та звільнення.

За змістом ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Положеннями п. 2 «а» ч. 2 статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII, передбачено, що тягар доведення правомірності законної підстави для звільнення працівника з роботи покладається на роботодавця.

Отже, саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни.

При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Верховний Суд у постановах від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 (провадження № 14-157цс19) та від 23 січня 2019 року в справі № 572/1644/17 (провадження № 61-42575св18), які, з точки зору ч.4 ст.263ЦПК України, мають враховуватися судом, зробив висновки, що роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був проінформований належним чином.

Порушенням трудової дисципліни визнається невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, тобто для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку.

Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Крім цього, безпідставним є звільнення у разі, якщо відповідні дії не входили до кола обов`язків працівника.

Посадовою інструкцією заступника директора з фінансових питань, затвердженою 16 квітня 2019 року, визначені кваліфікаційні вимоги до претендента на заняття вказаної посади, а також завдання та обов`язки.

Загальними положеннями Інструкції визначено, що заступник директора підпорядковується особисто директору підприємства.

Завдання та обов`язки визначені в Главі 2 Інструкції.

Згідно з п.4.1 Інструкції заступник директора може бути притягнутий до відповідальності за невиконання та неналежне виконання своїх посадових обов`язків, передбачених даною посадовою інструкцією.

Пунктом 2.8 Розділу 2 Інструкції визначено, що заступник директора забезпечує своєчасне складання і подання встановленої фінансової звітності та керує працівниками фінансового відділу.

Зі змісту посадової інструкції не випливає обов`язку позивача, як заступника директора з фінансових питань, подавати фінансовий звіт засновникам товариства.

З долученої до відзиву копії наказу від 19 листопада 2019 року вбачається, що позивач був ознайомлений з ним, від надання пояснень не відмовлявся, однак зазначив, що на це потрібен час.

Не дивлячись на це, комісією був складений акт про відмову позивача від надання пояснень з приводу обставин, викладених у доповідній записці.

/ а.с. 65 - 66 /

Відповідно до ст.7 підрозділу В вище приведеної Конвенції трудові відносини з працівником не припиняються з причин, пов`язаних з його поведінкою або роботою, доти, доки йому не нададуть можливість захищатись у зв`язку з висунутими проти нього звинуваченнями, крім випадків, коли від роботодавця не можна

обґрунтовано чекати надання працівникові такої можливості.

Виходячи зі змісту доповідної записки, яка стала підставою для застосування дисциплінарного стягнення, суд вважає, що відповідачем не були виконані вимоги ст.149 КЗпП України, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості надати пояснення з приводу викладених у ній обставин та довести відсутність порушень покладених на нього обов`язків.

З відзиву відповідача вбачається, що 26 жовтня 2017 року був виданий наказ «Про впровадження системи електронного документообігу компанії ТОВ «ФК`Дінеро», яким була запроваджена комплексна, інформаційна система Асана, яка дає можливість створювати керівникам підприємства необхідні задачі та здійснювати контроль дисципліни виконання.

Дана система зафіксувала порушення позивачем строку подання звітності за травень, червень та липень 2019 року.

Однак, даний наказ до суду наданий не був, як і не надані докази ознайомлення з ним позивача, який відповідав кваліфікаційним вимогам, які зазначені в Інструкції, при його прийнятті на роботу.

Подаючи відповідь на відзив, позивач зазначив, що з вказаним наказом він ознайомлений не був, не проходив інструктаж або навчання роботи в системі Асан і вміння користуватися нею не входило до кола його обов`язків.

Крім того, з наданого відповідачем наказу № 14 від 03 червня 2019 року вбачається, що дана система тільки впроваджувалася та доопрацьовувалася, про що в подальшому складалися Акти про надання послуг.

Тобто, коли була фактично запроваджена вказана система, яким чином організовувалося її впровадження та навчання працівників, не зазначено, а з долучених відповідачем доказів, у тому числі викладених іноземною мовою, будь-які висновки з цього приводу зробити неможливо.

/ а.с. 56 - 63; 67 - 84 /

Наказом К КЕ 136 від 22 листопада 2019 року позивач був звільнений з займаної посади за п.3 ст.40 КЗпП України у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

Які саме обставини стали підставою для звільнення позивача з роботи, невідомо, оскільки докази допущених позивачем порушень надані не були і в наказі не зазначені.

Як зазначено в відзиві, керівництвом товариства була проведена перевірка діяльності позивача в Системі, яка показала численні порушення позивачем строків виконання поставлених завдань.

При цьому посилається на витяги з Системи,а також відмову позивача від надання пояснень.

При цьому будь-яких доказів вчинення позивачем дисциплінарного проступку, які були підставою для його звільнення, не надає, в тому числі тих, на які посилається в відзиві.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до ст.ст.76, 81, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні принципу змагальності, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про незаконність наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його подальше звільнення з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України.

Згідно з ч.ч.1 та 7 ст.235 КЗпП України в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 .

Зокрема, згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

З наданої до суду відповідачем довідки вбачається, що заробітна плата позивача за повні 2 місяці перед звільненням у вересні та жовтні 2019 року становила по 99 378, 88 гр. на місяць.

/ а.с. 49 /

Виходячи з цього, порядку обчислення середньої заробітної плати, визначеного абзацом 4 вище приведеного Порядку, середньоденний заробіток позивача на момент звільнення становив 4 622, 27 гр./ 99 378, 88 + 99 378, 88 = 198 757, 76; 198 757, 76 : 43 робочі дні = 4 622, 27 /.

Вимушений прогул складає 274 дні.

Таким чином, виходячи з кількості днів вимушеного прогулу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 266 501, 98 гр. середнього заробітку за час вимушеного прогулу / 274 дні х 4 622, 27 = 1 266 501, 98 /.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абз. 5 п. 6 постанови №13 від 24 грудня 1999 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» оскільки справляння і сплата прибуткового податку громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Виходячи з цього, стягнута за рішенням суду сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає виплаті позивачу за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів, визначених законом, розмір яких визначається роботодавцем.

Що стосуться вимоги позивача про зобов`язання відповідача внести відомості про його поновлення на роботі в його трудову книжку, суд виходить з того, що порядок оформлення трудової книжки в разі поновлення на роботі за рішенням суду врегульовано п. 2.10. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року.

Такі дії є наслідком виконання рішення суду про поновлення на роботі і додаткового рішення суду не потребують, а тому підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні.

Відповідно до ст.ст.233,234 КЗпП України у справах про звільнення працівник має звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Позивач при зверненні до суду просить поновити йому строк для звернення до суду, оскільки ні наказ від 19 листопада 2019 року, ні наказ про звільнення йому вручені не були, що змусило його звертатися до відповідача особисто, а в подальшому шляхом направлення адвокатського запиту в січні 2020 року.

Крім того, з 10 до 22 грудня він перебував за кордоном, поїздка куди була спланована та оплачена ще до звільнення.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

/ а.с. 7 - 16 /

Крім цього, суд враховує, що відповідно до ч.ч.1.2 чт.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідач у відзиві не заперечує невидачі позивачу копії наказу про застосування дисциплінарного стягнення від 19 листопада 2019 року, а також наказу про звільнення та їх направлення лише після звернень позивача та адвокатського запиту.

З урахуванням цього, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску позивачем строку для звернення до суду та його поновлення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином, вимоги про визнання незаконним та скасувати наказу від 19 листопада 2019 року, визнання незаконним та скасування наказу від 22 листопада 2019 року №КЄ136 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягали оплаті судовим збором.

На виконання ухвали суду 27 квітня 2020 року позивачем додана квитанція про сплалу судового збору в цій частині в розмірі 4 502, 07 гр.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року встановлено в розмірі 2 102, 00 гр.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а з позову немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 840, 80 гр.

Виходячи з цього, з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір, а також на користь держави підлягає стягненню 840, 80 гр. судового збору за вимогу немайнового характеру про поновлення на роботі та 9 844, 55 гр. в частині середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не охопленій вимогами позивача при зверненні до суду та не оплаченій судовим збором.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 40, 139, 147, 149, 233, 235 КЗпП України, ст.ст. 2, 4, 5, 11, 12, 13, 76 - 82, 109, 110, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» № 14-ОС від 19 листопада 2019 року « Про оголошення догани заступнику директора з фінансових питань Базалійському О.В.».

Визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» від 22 листопада 2019 року № КЄ136 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з фінансових питань згідно п. 3 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника директора з фінансових питань Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» з 22 листопада 2019 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро»/адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, літ. А, / на користь ОСОБА_1 /адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 / 1 266 501, 98 гр. середнього заробітку за час вимушеного прогулу / за вирахуванням всіх необхідних податків та платежів/.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро»/адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, літ. А, / на користь ОСОБА_1 /адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 / 4 502, 07 гр. судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро»/адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, літ. А, / 10 685, 35 гр. судового збору на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.А. Шереметьєва