Справа № 204/1939/15-ц
Провадження № 6/204/192/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Дубіжанська Т.О., ознайомившись з матеріалами заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», стягувач Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку», боржник ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2020 року до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», стягувач Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку», боржник ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження.

Діючим ЦПК України не визначено вимоги до заяви про заміну сторони виконавчого провадження та наслідки невиконання цих вимог, а тому суддя вважає за необхідне відповідно до положень ч. 9 ст. 10 ЦПК України, за принципом аналогії закону, застосувати положення глав 1, 2 Розділу ІІІ ЦПК України, які регулюють аналогічні правовідносини у справах позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність поданої заяви вимогам ст. ст. 175, 177, 442 ЦПК України, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно ч. 2 ст. 175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Судом встановлено, що заява про заміну сторони виконавчого провадження подана особою, повноваження якої не підтвердженні документально.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Верховний Суд в ухвалі від 03.02.2020 року у справі № 160/6823/19 звернув увагу, що Законом №309-ІХ розширено перелік випадків самопредставництва юридичної особи і визначено перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження - це закон, статут, положення, трудовий договір (контракт). Більше того, допуск відповідної особи до участі у справі можливий лише у випадку сукупної наявності обох цих умов. Таким чином, щоб визнати особу такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень) без додаткового уповноваження.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України, передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно ч.ч.1, 2, 4, 8 ст.62 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або у визначених законом випадках іншою особою. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Разом з цим, 30 вересня 2016 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», яким внесено зміни до Конституції України та доповнено основний Закон окремими статтями.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 14.02.2018 у справі №910/22324/16 та від 13.03.2018 у справах №914/2772/16, 910/23346/16 зазначила, що чітка та передбачувана вимога статті 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу.

Наведені положення не порушують суть права на звернення до суду, не позбавляють осіб їх права на самопредставництво, здійснюване для юридичних осіб їх органами, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством чи статутом.

Як вбачається з матеріалів заяви про заміну стягувача, дану заяву подано через систему Електронний суд 24 листопада 2020 року від імені ОСОБА_2 .

Велика палата Верховного Суду при розгляді справи № 910/23346/16 акцентувала увагу на тому, що особи, які представляють юридичну особу за довіреністю і виконують процесуальні дії на підставі наданих їм довіреністю повноважень, виступають від імені цієї особи як довірителя, а не в порядку самопредставництва.

На підтвердження повноважень подавати та підписувати від імені ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заявником не надано жодного документу.

Таким чином, будь-яких документів на підтвердження того, що ОСОБА_2 має повноваження передбачені статутом, положенням чи трудовим договором (контрактом) діяти від імені ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (в порядку самопредставництва) чи є адвокатом, та відповідно є представником в розумінні положень ст. 62 ЦПК України - до заяви про заміну стягувача не додано.

Відповідно п.1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Оскільки, ОСОБА_2 не надала документів, які б підтверджували, що вона є адвокатом чи особою що вповноважена діяти в порядку самопредставництва юридичної особи, суд, на підставі п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України, повертає заяву про заміну стягувача.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Згідно ч. 7 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Повернення заяви про заміну стягувача не перешкоджає ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернутися з заявою, оформленою відповідно вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України за підписом керівника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», члена виконавчого органу, іншої особи, уповноваженої діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи) або подану через представника адвоката, з долученням до заяви свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, ордеру та договору.

У зв`язку з наведеним, повернення заяви про заміну стягувача не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки після усунення вказаних невідповідностей вимогам закону, заявник має право повторного звернення до суду із заявою.

Крім цього, слід зазначити, що частиною другою статті ст. 60 ЦПК України, наяку посилався заявник, визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, а також у малозначних справах. Так, під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Разом з тим, дані винятки стосуються представництва лише в суді першої інстанції під час розгляду трудових спорів та малозначних справ у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України таке представництво здійснюється під час розгляду спору, а саме під час розгляду трудових спорів та малозначних справ, а не процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень.

За вищенаведених обставин, суддя прийшов висновку, що заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну стягувача - слід повернути заявнику, роз`яснивши при цьому право останнього на повторне звернення із даною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 58, 60, 175, 185, 258-261, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», стягувач Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку», боржник ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із такою заявою до суду.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повного тексту ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Т.О. Дубіжанська