Ухвала

16 березня 2020 року

м. Київ

справа № 757/64572/16-ц

провадження № 61-4623ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Науменко Юлія Володимирівна, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної Гвардії України, треті особи: Служба безпеки України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Російська Федерація в особі Уряду Російської Федерації, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої в результаті проведення антитерористичної операції, за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної Гвардії України, треті особи: Служба безпеки України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Російська Федерація в особі Уряду Російської Федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої в результаті проведення антитерористичної операції,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просила стягнути на її користь майнову шкоду в розмірі 234 426,66 грн та моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

У квітні 2017 року третя особа із самостійними вимоги ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути на його користь майнову шкоду в розмірі 117 213,33 грн та моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 21 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року, в задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовив.

10 березня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Науменко Ю. В., подали засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року у вищевказаній справі.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявникам необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати її копії відповідно до кількості учасників справи.

Разом із цим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Науменко Ю. В., в касаційній скарзі зазначено клопотання про звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від сплати судового збору з посиланням на те, що питання щодо руйнування їхнього будинку внаслідок терористичного акта внесені дані в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001518, ведеться досудове слідство. Крім того, ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеною особою, особою пенсійного віку, ветераном війни, залишилася без житла, єдиним її постійним доходом є пенсійне забезпечення у розмірі 2 523,47 грн. ОСОБА_2 є пенсіонером та має пенсійне забезпечення у розмірі 1 926,85 грн. Їх майновий стан дає підстави для звільнення від сплати судового збору в порядку, передбаченому статтею 8 Закону України «Про судовий збір». Окрім того, позовна заява подається з метою отримання компенсації за зруйноване внаслідок терористичного акта житло, яку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можуть отримати у позасудовому порядку.

На підтвердження доводів заявниками надано відповідні докази, а саме: довідка про доходи від 28 січня 2020 року № 187814 , яка видана ОСОБА_3 про те, що вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Авдіївці Донецької області і отримала пенсію за віком за період з 01 серпня 2019 року до 31 січня 2020 року в розмірі 15 046,10 грн; відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 24 лютого 2020 року № 61 про отримання ОСОБА_3 доходів за період з 1 кварталу 2019 року до 4 кварталу 2019 року; довідка від 21 жовтня 2019 року № 2066/03, яка видана ОСОБА_2 про те, що він знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Авдіївці Донецької області і отримав пенсію за віком за період з травня 2019 року до жовтня 2019 року в розмірі 11 561,10 грн;відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 24 лютого 2020 року № 60 про отримання ОСОБА_2 доходів за період з 1 кварталу 2019 року до 4 кварталу 2019 року.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Доводи клопотання та додані до касаційної скарги матеріали дають підстави для його задоволення та звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від сплати судового збору у зв`язку із її скрутним майновим станом.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 136, 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Науменко Юлія Володимирівна, про звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від слати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Науменко Юлія Володимирівна, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев