Справа № 155/1288/20
Справа пр. №2/155/800/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Яремчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання - Задурської К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Горохів цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року позивач акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до Горохівського районного суду Волинської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 21 вересня 2020 року позовну заяву АТ КБ "ПриватБанк" прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за вказаним позовом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10 січня 2014 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк"), правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до умов даного договору позивачем видано відповідачеві кредитну картку, відкрито кредитний рахунок та надано кредит у сумі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Позивач зазначає, що відповідач своїм підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

Відповідач не дотримується умов кредитного договору, не сплачує кредит, проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором. Таким чином, станом на 04 серпня 2020 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 287698,37 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 2383,56 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 283014,81 грн, заборгованість за пенею у сумі 2300,00 грн.

Враховуючи, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом, АТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 10 січня 2014 року б/н у сумі 135773,37 грн (2383,56 грн - заборгованість за кредитом, 133389,81 грн - проценти за користування кредитом за період з 10 січня 2014 року по 02 травня 2019 року).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У поданому суду клопотанні АТ КБ "ПриватБанк" просить суд розглянути справу за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. 19.11.2020 надав суду письмові заперечення проти позову, у яких зазначає, що позов є необгрунтованим, поданим з порушенням строку позовної давності, про застосування якого заявляє. Щодо стягнення суми процентів, зазначає, що такі не грунтуються на умовах кредитного договору і наданому позивачем розрахунку, а тому не підлягають задоволенню. Звертає увагу суду на те, що у цій справі доказів збільшення строку позовної давності із трьох років до більшого строку суду не представлено, оскільки такий договір мав би бути підписаний відповідачем. А відповідач за матеріалами справи таких умов не підписував.

Позивач своїм правом на надання суду письмових пояснень на вищевказані заперечення відповідача не скористався.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 10 січня 2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого позивачем видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. На підтвердження викладеного позивачем долучено до позовної заяви Виписку з рахунку, Довідку про видані картки, Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погоджується з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом роздруку зі сайту www.privatbank.com.ua. Пам`ятку клієнта, яка містить в собі в т.ч. Тарифи і основні умови обслуговування і кредитування отримав і ознайомився з її змістом під підпис (а. с. 12).

На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» за посиланням https://privatbank.ua/terms/, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та наказ банку про їх затвердження ( у редакції, що діяла на момент підписання заяви).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 10 січня 2014 року б/н становить 287698,37 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 2883,56 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 283014,81 грн, заборгованість за пенею у сумі 2300,00 грн. Враховуючи, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, АТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 10 січня 2014 року б/н на загальну суму 135773,37 грн., з яких 2383,56 грн. заборгованість за кредитом; 133389,81 грн. заборгованість за процентами.

Щодо тверджень відповідача, що вся заявлена позивачем заборгованість перебуває за межами трьохрічного строку позовної давності суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК, суд зобов`язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. В силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу можуть належати, зокрема, часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших частин платежу.

Як вбачається з Розрахунку заборгованості за договором від 10.01.2014, укладеного між сторонами, 13.10.2017 відповідач сплатив позивачу відсотки (що не є періодичним платежем) у розмірі 1100 грн., що служить підставою для переривання строку позовної давності. Отже, трирічний строк позовної давності слід тепер обчислювати з 13.10.2017 р. Враховуючи, що позов пред`явлено до суду 14.09.2020, суд дійшов висновку що позов пред`явлений в межах трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднанням є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 10 січня 2014 року, наданій банком, процентна ставка за кредитом не зазначена (а. с. 12).

Обгрунтовуючи право на нарахування процентів за користування кредитом, пені за прострочення термінів виконання зобов`язання банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10 січня 2014 року б/н, посилався на п.п.2.1.1.12.7.2, 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг (або Договір) та Тарифи як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) та Тарифами, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (п. 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15).

Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (10 січня 2014 року) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (14.09.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17).

Суд дійшов висновку, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача (про це зазначає відповідач і у своїх письмових запереченнях до суду), а, отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Отже, суд відмовляє в задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь банку процентів за користування кредитом в розмірі 133389,81 грн.

Також суд звертає увагу, що не містить укладений у вигляді заяви-анкети кредитний договір від 10 січня 2014 року б/н, підписаної сторонами, і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що, АТ КБ "ПриватБанк" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, оскільки відповідач в порушення умов Договору не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом в розмірі 2383,56 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 36,90 грн.

З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 207, 526, 530, 533, 536, 549, 550, 610, 612, 625, 626-629, 634, 639, 1048, 1049,1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, та, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код в ЄДРПОУ - 14360570) заборгованість за кредитним договором від 10 січня 2014 року б/н у сумі 2383 (дві тисячі триста вісімдесят три) гривні 56 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код в ЄДРПОУ - 14360570) судовий збір у сумі 36 (тридцять шість) грн. 90 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 21.12 2020.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області С.М. Яремчук