ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9343/20 Справа № 212/5472/20 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач-Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2020 року, ухваленого суддею Ваврушак Н.М. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 03 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карнаух Т.В., звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - Відповідач) про стягнення моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків в розмірі 188 920,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював на підприємстві відповідача у періоди з 22.10.1996 року по 22.11.1996 року, з 03.06.2002 року по 26.06.2003 року, з 11.08.2003 року по 10.05.2004 року в підземних умовах праці підземним прохідником, підземним машиністом бурової установки шахти ім.Леніна та шахти «Більшовик» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища.

У січні 2020 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту, протоколом №40 промислової медицини йому були встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) та періартрозу колінних суглобів (ПФ другого ступеня), Сидеросилікоз першої стадії (t/t, 1/1, em, co, pi), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легенів першої стадії, група А. легенева недостатність першого-другого ступеня.

Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання від 05.02.2020 року, обставинами які послугували виникненню профзахворювання є те, що в підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосування. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення позивач підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, що перевищували нормативні.

Висновком МСЕК від 02.04.2020 року серії 12 ААА №078845 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності 65% та 3 група інвалідності первинно з переоглядом в 2021 р.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що він не має змоги вести звичне життя, відчуває постійний тупий, а періодично гострий біль в попереково-крижовому відділі хребта після фізичного перенавантаження, нахилів тулуба, «простріли» в шийному відділі хребта при нахилах голови, іррадіацію болю із поперекового відділу в ліву ногу, відчуття затерпання в лівій кисті, утруднену ходу, біль в суглобах кистей та п/зап`ясткових суглобах, напади побіління пальців кистей при охолодженні, задишку при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель.

Розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 188 920, 00 гривень, яку просив стягнути з відповідача та просив стягнути судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5000,00 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 85 000,00 гривень (вісімдесят п`ять тисяч грн. 00 коп.) без урахування податку з доходів фізичних осіб та витрати пов`язані із наданням правничої допомоги у розмірі 5000,00 гривень (п`ять тисяч грн. 00 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 гривень (вісімсот сорок грн. 00 коп.).

Відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про повну відмову позивачу ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що під час розгляду справи судом не було враховано незначний стаж роботи на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці, який із загального стажу роботи позивача в шкідливих умовах праці -21 рік 1 місяць, всього становить 1 рік і 10 місяців, тому вважає, визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 85000 грн., таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості через його захищеність.

Окрім того, відповідач не погоджується і зі стягнутою судом правничою допомогою в сумі 5000 грн., вказуючи на те, що дана категорія справ є справами незначної складності по яким є стала судова практика, а тому складення позовної заяви не потребує додаткових зусиль та знань, а також витрат такого значного часу на вивчення практики Верховного суду та правового аналізу. Зазначає, що у позову взагалі відсутнє посилання на будь-які судові рішення Верховного Суду. Скаржник вважає стягнуті судом витрати на правничу допомогу неспівмірними зі складністю справи. Вказує, що справа розглянута без виклику сторін за наявними у справі доказами, тому стягнення 1700 грн. за представництво адвокатом інтересів в суд є безпідставним.

Також відповідач, посилаючись на положеннями Закону України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», зазначив, що стягнута судом моральна шкода на користь позивача в розмірі 85000 грн. стягнута без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 22.10.1996 року по 22.11.1996 року, з 03.06.2002 року по 26.06.2003 року, з 11.08.2003 року по 10.05.2004 року працював в підземних умовах праці підземним прохідником, підземним машиністом бурової установки шахти ім.Леніна та шахти «Більшовик» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», що підтверджується копією його трудової книжки (а. с.12-16).

Медичним висновком ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 14 січня 2020 року №40, позивачу встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) та періартрозу колінних суглобів (ПФ другого ступеня) та сидеросилікоз першої стадії (t/t, 1/1, em, co, pi), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легенів першої стадії, група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня) (а. с. 5).

Згідно до довідки МСЕК від 02.04.2020 року серії 12 ААА №078845 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності 65% та 3 група інвалідності первинно з переоглядом в 2021 р (а. с.6).

Відповідно до п.17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 05 лютого 2020 року за формою П-4, зазначено, що обставинами за якими у позивача виникли хронічні професійні захворювання, послугувала недосконалість технології підземного видобутку руди, мале місце порушень систем вентиляції, пило по давлення та відсутність можливості використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів (а.с.с4-5).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 керувався нормами статей 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст.23, 1167 ЦК України, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем, виникли, зокрема і під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», а отже наявні всі підстави, передбачені ст.237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, частково, погоджуючись у цій частині із доводами апеляційної скарги відповідача, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку.

Наведені вище норми закону свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку, причиною виникнення у позивача професійних захворювань стала його праця, зокрема й на підприємстві відповідача, що підтверджено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 05 лютого 2020 року, де у пункті 17 зазначено, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут, зокрема на підприємстві відповідача ВО «КЗРК, ш.Леніна, прохідник (10.1996-11.1996рр.),ПАТ «КЗРК» ш.Большевик», ш.«Леніна» машиніст бурової установки (06.2002-06.2003 рр., 08.2003-05.2004рр.) (а.с.5).

Даний факт підтверджено і медичним висновком лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 14.01.2020 року №40, де відображено професійний маршрут позивача, який має шкідливі умови праці на підприємстві відповідача, та робота на якому призвела до виникнення професійних захворювань у позивача (а.с.8-9).

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Отже, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про недоведеність позивачем моральних страждань є необґрунтованими.

Між тим, колегія суддів погоджується із доводами відповідача, що, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, оскільки не взяв до уваги конкретні обставини справи, а саме незначний час роботи на підприємстві ПАТ «Кривбасзалізрудком» в шкідливих умовах праці, який становить 1 рік і 10 місяців.

Наведене свідчить про те, що позивач із 22 років 10 місяця праці в умовах шкідливих факторів на інших підприємствах, зокрема «Південукргеологія, на підприємстві відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» пропрацював 1 рік 10 місяців, тобто на виникнення у позивача професійних захворювань вплинула його праця не тільки на підприємстві відповідача, а й на інших підприємствах, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 85 000 грн. є дещо завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності виваженості та справедливості.

З огляду на те, що при ухваленні судового рішення, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині зменшення розміру моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів враховує роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, бере до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійними захворюваннями, який становить 65%, встановлення третьої групи інвалідності, час протягом якого позивач працював у відповідача на посадах пов`язаних з виникненням професійних захворювань, глибину і ступінь його моральних страждань, пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що настали і вважає за доцільне зменшити, визначений судом розмір моральної шкоди з 85 000 грн. до 8 000 грн.

Доводи відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди колегія суддів відхиляє, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції, і як правильно зазначив суд, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, а, отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеню, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Доводи відповідача щодо недоведеності позивачем обґрунтованості та реального розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів частково вважає правильними, з огляду на таке.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача, понесених останнім витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., виходив з того, що позивачем доведено і документально підтверджено витрати на правничу допомогу, а також підтверджено розрахунок понесених ним витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Карнаух Т.В. на підставі договору про надання правової допомоги № 43/20 від 14.07.2020 (а с.28).

Оплату наданих послуг підтверджує прибутковий косовий ордер №43 від 14 липня 2020 року (а.с.30) та розрахунок судових витрат від 17 липня 2020 року із зазначенням виконаних адвокатом робіт, кількості витраченого часу та вартості послуги на суму 5000 грн. (а.с.31).

Колегія суддів, перевіряючи доводи відповідача у цій частині дослідила наданий адвокатом Карнаух Т.В. розрахунок судових витрат по договору про надання правової допомоги від 17 липня 2020 року та встановила, що в розрахунку зазначено представлення інтересів в суді, орієнтований час 2 години, вартість послуги 1700 грн. Окрім того, в розрахунку, також відображено, що кількість часу на судове представництво визначено попередньо та підлягає коригуванню в залежності від фактичної кількості витраченого часу (а.с.31).

Матеріалами справи підтверджено, що судовий розгляд даної справи здійснювався в порядку ст.247 ЦПК України за відсутності учасників справи, що зокрема підтверджено ухвалою суду від 03 вересня 2020 про відмову відповідачу в задоволенні клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін (а.с.66).

Відповідно до ч.1 ст.130 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст.130 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Нормами п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач подав до суду позов на суму 188920 грн., судом апеляційної інстанції позовні вимоги задоволені частково, моральна шкода визначена у розмірі 8000 грн., що становить 4,23 % від заявленої суми позову.

Оскільки позов задоволено частково, відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України витрати на правничу допомогу адвоката покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу становить 5000 грн., відповідно 4,23 % від цієї суми становить 211,50 грн. (5000грн.х4,23/100).

Отже, сума витрат за надання професійної правничої допомоги, яка стягнута судом першої інстанції з відповідача на користь позивача, підлягає зменшенню на з 5000 грн. до 211,50 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від від 03 вересня 2020 року в частині розміру моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»на користь позивача ОСОБА_1 з 85000 (вісімдесяти п`яти тисяч) грн. до 8 000 (восьми тисяч) грн., зменшити витрати пов`язані із наданням правничої допомоги стягнуті з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»на користь позивача ОСОБА_1 з 5000,00 грн. (п`яти тисяч грн. 00 коп.) до 211,50 грн. (двісті одинадцяти гривень п`ятдесяти копійок).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: