Справа № 710/1728/20
Провадження № 2-з/710/14/20
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

18.12.2020 м. Шпола

Суддя Шполянського районного суду Черкаської області Сивокінь С.С., розглянувши заяву ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування

ВСТАНОВИВ:

17.12.2020 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла вказана заява, в якій ТОВ ФК «Віва Капітал» просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

- будинок, загальною площею 70,6 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності;

- земельну ділянку площею 0,1000 гектара, кадастровий номер :01:002:0284, яка розташована в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності;

- земельної ділянки площею 0,0386 гектара, кадастровий номер :01:002:0287, яка розташована в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Вимоги про забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № 1045-Ш/ФО від 26 липня 2019 року ОСОБА_1 (далі Відповідач-1) отримав кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 2500000 грн на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,0 % річних від суми кредиту. Згідно п. 1.6 кредит надано строком на 12 календарних місяців з 26.07.2019 по 25.07.2020. Відповідно до умов договору відповідач-1 зобов`язався щомісячно здійснювати погашення кредиту відповідно до Графіку, що є додатком до кредитного договору, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі передбаченому п. 2.1 кредитного договору. ТОВ ФК «Віва Капітал» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак відповідач-1 не повернув своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідач-1 зобов`язання за кредитним договором не виконав.

Позивач звернувся до Шполянського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 , СТОВ «Агроспілка», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (справа № 710/1367/20). Одночасно з позовом позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову. Ухвалою суду від 29.10.2020 у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

12.11.2020 відповідач-1здійснив відчуження будинку, загальною площею 70,6 кв.м., земельної ділянки площею 0,1000 гектара, земельної ділянки площею 0,0386 гектара, що розташовані в АДРЕСА_1 на користь свого сина ОСОБА_2 , шляхом укладення договорів дарування за №1404, 1405, 1406, що посвідчені Шполянською державною нотаріальною конторою. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження майна новим власником, що ускладнить виконання рішення суду та унеможливить ефективний захист прав позивача шляхом стягнення боргу.

Заявник вважає, що відповідач навмисно намагається уникнути відповідальності за невиконання зобов`язання по кредитному договору № 1045-Ш/ФО від 26.07.2019.

Розглянувши клопотання про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Вимогами п.п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч.1ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по- батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п.п.1,6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Таким чином, для того, щоб було вжито заходів для забезпечення позову у справі, заявнику необхідно довести належними доказами факт того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Без встановлення наявності таких обставин вжиття заходів для забезпечення позову є неможливим.

До того ж, вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

В заяві про забезпечення позову позивач вказує, що в позивача є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження майна новим власником, що ускладнить виконання рішення суду та унеможливить ефективний захист прав позивача шляхом стягнення боргу.

Позивач не надав до суду жодних доказів на підтвердження своїх вимог, за допомогою яких суд мав би змогу пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не надав доказів того, що відповідач може розпорядитись майном, що в майбутньому ускладнить виконання рішення суду. Без встановлення наявності таких обставин вжиття заходів для забезпечення позову є неможливим.

Крім того, в єдиному реєстрі судових рішень містяться ухвала Шполянського районного суду Черкаської області від 29.10.2020 року (справа № 710/1367/20 )зі змісту якої вбачається, що у забезпечення виконання зобов`язань за договором 1045-Ш/ФО між позивачем та ОСОБА_3 й СТОВ «Агроспілка» 26.07.2019 року укладені договори поруки. Також між позивачем та ОСОБА_2 26.07.2019 року було укладено договір застави № 1045-Ш/ФО, предметом якого є зерно на загальну вартість 4 900 000 грн. Тобто кредит на споживчі цілі забезпечений порукою та заставою. Відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 30.11.2020 у справі № 710/1367/20 про стягнення з ОСОБА_1 , СТОВ «Агроспілка», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості провадження відкрито 30.11.2020 та призначено до підготовчого судового засідання на 29.12.2020. Відчуження власного майна ОСОБА_2 відбулося 12.11.2020, тобто до відкриття провадження у справі. Вище зазначені обставини спростовують твердження позивача щодо недобросовісної поведінки відповідача направленої на невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначена норма узгоджується з вимогами ст. 41 Конституції України.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Також не надано доказів недобросовісної поведінки відповідача ОСОБА_1 щодо відчудження власного майна.

Зважаючи, що забезпечення позову допускається за умови, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а позивачами таких доказів не надано, та враховуючи інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких підлягають обмеженню й можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, суд вважає необхідним в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

При цьому суд враховує, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Крім того у заяві позивач вказав, що ТОВ «Фінансова Компанія «Віва Капітал» уклало кредитний договір на споживчі цілі з ОСОБА_1 , тобто кредитні зобов`язання виникли між ТОВ «Фінансова Компанія «Віва Капітал» та ОСОБА_1 , однак просить накласти арешт на майно ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись нормами ст.ст.149,150 -153,258,260,353-355 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Шполянський районний суд Черкаської області протягом п`ятнадцяти днів з моменту її оголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду небула вручена у день її оголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Сивокінь