Справа № 536/2044/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді Колотієвського О.О.,

при секретарі Коваль В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці матеріали цивільної справи за об`єднаними в одне провадження за позовами:

- ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом, вселення;

- ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , третя особа Потоківська сілька рада Кременчуцького району Полтавської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

У грудня 2018 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом, вселення.

Позивач ОСОБА_1 - позовні вимоги мотивувала тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 06.02.1993 року зареєстрованим Потоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області. Від даного шлюбу мають двох спільних повнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого Потоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області від 30.07.2002 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» від 08.05.2018 року за №61/1771 за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 рік в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» зареєстровано нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 та перебуває у спільній сумісній власності у ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 .

Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з кінця серпня 2017 року через постійні сварки, насилля в сім`ї та погроз застосування фізичної розправи, якщо позивачка не покине місце свого проживання. Тим самим відповідач ОСОБА_2 створював несприятливі умови для подальшого проживання та можливістю користуватися своїм житлом як їй, та і їхнім дітям.

02.12.2017 року ОСОБА_1 прийшовши разом із донькою ОСОБА_5 до свого помешкання, не змогли потрапити до квартири, оскільки замок на вхідних дверях був замінений, двері ОСОБА_2 не відчиняв, а тому вимушена була викликати поліцію для того, щоб мати змогу потрапити у середину та взяти свої речі.

Відповідно до відповіді Кременчуцького районного відділення поліції КВП ГУНП в Полтавській області від 22.02.2018 року за №2/А3 02.12.2017 року до Кременчуцького районного відділення поліції КВП ГУНП в Полтавській області надходило повідомлення по телефону від громадянки ОСОБА_1 про конфлікт з колишнім чоловіком громадянином ОСОБА_2 .

Для досудового врегулювання спору, позивачкою ОСОБА_1 на адресу відповідача ОСОБА_2 була направлена поштою вимога-претензія від 12.10.2018 року, яку він отримав 16.10.2018 року та в якій пропонувала ОСОБА_2 у добровільному порядку вирішити питання щодо усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні жилим приміщення - квартирою АДРЕСА_1 та надати доступ до даної квартири та можливість користування нею, та надати комплект ключів від квартири, та в подальшому не створювати будь-яких перешкод у користуванні нашої квартири. Однак відповідь відповідача так і не надійшла та не було усунено перешкод в користуванні нею спільною квартирою.

На підставі вищевикладеного просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням та вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Судові витрати покласти на відповідача.

Крім цього, 12 червня 2020 року, представник позивача адвокат Лашко О.О. на адресу суду надіслала заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначила, що під час складання позовної заяви в прохальній частині була допущена технічна помилка, а саме не вірно зазначено прізвище сторін замість прізвища « ОСОБА_6 » було зазначено « ОСОБА_7 ».

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до неї, ОСОБА_5 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - відмовити.

Крім цього, 05 лютого 2019 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_2 з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом квартирою АДРЕСА_1 .

Свою позовну заяву обґрунтував тим, що він ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 є співвласниками по ј частині квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності виданого Потоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області від 30.07.2002 року та не оспорює факт спільного сумісного володіння даним житлом.

В 2015 році його син ОСОБА_5 одружився і перейшов на постійне місце проживання з сім`єю в м. Кременчук. Коли перший шлюб розпався, то він одружився вдруге і з дружиною та донькою, яка є у них в цьому шлюбі, стали проживати в АДРЕСА_2 , де мешкають до цього часу.

Донька ОСОБА_5 в 2017 році створила сім`ю і з листопада 2017 року проживає разом з чоловіком у м. Кременчуці. У них також народилась донька.

Оскільки між ним та дружиною ОСОБА_1 склались неприязне ні відносини, то в жовтні 2017 року вона стала співмешкати з іншим чоловіком по АДРЕСА_3 , де мешкають разом до цього часу.

ОСОБА_2 також створив нову сім`ю, має спільну доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та проживають по АДРЕСА_1 .

Зазначає, що 02.12.2017 року ОСОБА_1 прийшла в їхню квартиру з донькою ОСОБА_5 та зі своїм співмешканцем, влаштувала скандал в присутності працівників поліції, яких вона викликала заздалегідь. Доступ до квартири як для неї, так і для доньки був вільний, донька без перешкод зайшла до квартири та взяла свої речі.

Через декілька днів після цих подій, пізно у вечері, повертаючись з роботи ОСОБА_2 не зміг потрапити до квартири та виявив, що в замок вхідних дверей було зіпсовано, у зв`язку з чим вимушений був встановити інший замок на вхідних дверях в квартиру. Та після цього випадку ні ОСОБА_1 , ні дочка ОСОБА_5 до нього за отриманням ключів не звертались.

Комунальні послуги за вказану квартиру ОСОБА_2 сплачував самостійно, відповідачі ніяких коштів на утримання квартири не сплачували. Окрім того, відповідачі позбавили його права оформити субсидію.

Вважає, що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 відповідно до ст. 405 ЦК України втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту про фактичне місце проживання ( не проживання) в АДРЕСА_4 від 04.01.2019 року складеного депутатом сільської ради в присутності власника житла (співвласника) ОСОБА_2 в присутності сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_5 .

Відповідно до акту про фактичне місце проживання ( не проживання) в АДРЕСА_4 від 04.01.2019 року складеного депутатом сільської ради в присутності власника житла (співвласника) ОСОБА_2 в присутності сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 , але фактично не проживає з листопада 2017 року.

Відповідно до акту про фактичне місце проживання ( не проживання) в АДРЕСА_4 від 04.01.2019 року складеного депутатом сільської ради в присутності власника житла (співвласника) ОСОБА_2 в присутності сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 , але фактично не проживає з жовтня 2017 року.

Відповідно до акту про фактичне місце проживання ( не проживання) в АДРЕСА_4 від 04.01.2019 року складеного депутатом сільської ради в присутності власника житла (співвласника) ОСОБА_2 в присутності сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 , але фактично не проживає з травня 2015 року.

На підставі вищевикладеного, просив суд ухвалити рішення, яким ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визнати такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до нього про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення - відмовити.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_12 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Просили відмовити в зустрічній позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги за своїм позовом підтримали в повному обсязі. Просили відмовити в первісному позові.

Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_5 за первісним позовом та відповідачі за зустрічним поовом в судовому засіданні підтримали первісний позов ОСОБА_1 , та прохали відмовити у зустрічному позові ОСОБА_2 .

Представник третьої особи Потоківської сілької ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не прибув, прохали розглядати дану справу без їхньої участі та покладались н розсуд суду.

Відповідно до статей 3, 4 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку, що в первісному позові необхідно задовільнити, а в зустрічному позові - відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.07.2002 року виданого Потоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 від 10 липня 2002 року квартра знаходиться на першому поверсі 2 поверхового будинку та складається з 2 кімнат, житловою площею 23,5 кв.м., загальна площа 47,8 кв.м.

Згідно довідки Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» від 08.05.2018 року за №61/1771 за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 рік в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» зареєстровано нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 та перебуває у спільній сумісній власності у ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 .

Факт не проживання ОСОБА_1 , в АДРЕСА_5 , з жовтня 2017 року по теперішній час, зафіксований в акті, складеному депутатом Потоківською сільською радою від 04.01.2019 року.

Факт не проживання ОСОБА_4 , в АДРЕСА_5 , з листопада 2017 року по теперішній час, зафіксований в акті, складеному депутатом Потоківською сільською радою від 04.01.2019 року.

Факт не проживання ОСОБА_3 , в АДРЕСА_5 , з травня 2015 року по теперішній час, зафіксований в акті, складеному депутатом Потоківською сільською радою від 04.01.2019 року.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання складеної Потоківською сільською радою №26-02/146 від 01.02.2019 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 23.08.2018 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до відповіді Кременчуцького районного відділення поліції КВП ГУНП в Полтавській області від 22.02.2018 року за №2/А3 02.12.2017 року до Кременчуцького районного відділення поліції КВП ГУНП в Полтавській області надходило повідомлення по телефону від громадянки ОСОБА_1 про конфлікт з колишнім чоловіком громадянином ОСОБА_2 .

Згідно вимоги-претензії від 12.10.2018 року, які відповідач ОСОБА_2 отримав поштою, позивачкою ОСОБА_1 пропонувалось у добровільному порядку вирішити питання щодо усунення перешкод їй у користуванні жилим приміщення - квартирою АДРЕСА_1 та надати доступ до даної квартири та можливість користування нею, та надати комплект ключів від квартири.

Під час судового розгляду відповідач ОСОБА_2 повідомив суду, що він 03-04 грудня 2017 року змінив замок від вхідних дверей даної квартири, та іншим співвласникам комплект ключів від нового замка не надавав, але не вважає, що цим створив перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 у користуванні житлом, а їхня відмова була добровільною.

ОСОБА_1 повідомила суду, що 2 грудня 2017 року разом із донькою ОСОБА_5 вони не змогли потрапити до їхньої квартири, оскільки замок на вхідних дверях був замінений і лише після виклику працівників поліції, до квартири змогла потрапити донька ОСОБА_13 та забрати свої речі. У звязку з тим, що у ОСОБА_1 не має доступу до квартири, вона змушена залишити вказану квартиру та проживати в іншому місці, оскільки будь - якого іншого житла ніж те, що перебуває у спільній сумісній власності, у неї немає.

Суд вважає, що первісний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Суд не може погодитись з позицією відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , оскільки як вбачається з доданих до первісного позову документів, ОСОБА_1 набула правом на користування майном, що є у спільній сумісній власносі, а саме житловим приміщенням, як член його сімї у відповідності до положень ст. 405 ЦК України.

Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

В ч. 2 цієї ж статті зазначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з положень ч. 4 ст. 156 ЖК України - припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-709цс16, визначено наступне:

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житлом втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. вона охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 не проживають постійно в квартирі АДРЕСА_1 , у зв`язку з конфліктними ситуаціями між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їхніми дітьми з батьком, оскільки ОСОБА_2 став проживати в їхній спільній сумісній власності квартирі з іншою жінкою та спільною дитиною, яку зареєстрував.

Установлено, що ОСОБА_2 03-04 грудня 2017 року самостійно замінив замок від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 , комплект ключів від нового замка іншим співвласникам не надавав.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Установлено, що квартира АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 і цей факт ніким не оспорювався.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України, в рекакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до статті 346 ЦК України, підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника; визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Вирішуючи вимоги відповідача-позивача ОСОБА_2 щодо наявності підстав для визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд виходить з того, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 не втратили право власності на квазану квартиру, в силу вимог статей 319, 321 ЦК України.

За таких обставинах відсутність підстав для задоволення зустрічного позову про визнання осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , такими, що виратили право користування житловтм приміщенням, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Отже, зазначені відповідачем-позивачем ОСОБА_2 у зустрічному позові обставини про те, що відповідачі були відсутні в квартирі за місцем своєї реєстрації понад 1 рік, не свідчитт про відмову ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 від права власності на нерухоме майно та н є підставами для припинення права власності на нього.

Несплата коштів за користування житлово-комунальними послугами також не може бути підставою для визнання особи такою, що втратила право користування спільним жилим приміщенням, оскільки ОСОБА_2 (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставили питання про їх відшкодування до інших співвласників житлового приміщення.

За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки ОСОБА_2 не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин викладених в своєму позові, тому суд вважає що зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12,95,206,263-265,268,280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням та вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський