Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2479/19 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 36 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Баліцької Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/2479/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 серпня 2020 року, яке ухвалене суддею Сингаївським О.П. в м.Житомирі

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року позивач звернувся до суду даним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що 18 березня 2017 року між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленість щодо наміру укласти в майбутньому договір купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно домовленості між сторонами, ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання придбати у третьої особи за межами України для позивача автомобіль в строк, що не перевищує одного календарного місяця, а позивач взяв на себе зобов`язання прийняти та оплатити товар в орієнтовному розмірі 10 000,00 доларів США, оформивши договір купівлі-продажу рухомого майна відповідно до чинного законодавства.

В рахунок внесення часткової плати за вказаним договором, ОСОБА_1 передав відповідачу 5000 Євро, що у гривневому еквіваленті складає 153 294,00 грн, про що відповідач власноручно написав розписку.

Однак відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, автомобіль не придбав, а також не повернув отримані кошти. З урахуванням вищевикладеного ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь кошти в розмірі 153 294,00 грн та понесені судові витрати.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 серпня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 153 294 грн. та судовий збір в розмірі 1 532,95 грн.

У поданій апеляційній скарзі відповідачОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вказуючи на незаконність та необґрунтованість рішення через недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначає, що складена відповідачем розписка є договором про намір і лише підтверджує намір відповідача придбати позивачу на протязі місяця за межами України автомобіль, і розписка була написана на рахунок завдатку в розмірі 5000 євро. Разом з тим, оскільки ОСОБА_1 не передавав відповідачу завдаток у вказаній сумі, а тому ним і не було виконано зобов`язання щодо придбання автомобіля. Вважає також, що суд безпідставно послався на покази свідків, які підвереджували факт передачі коштів відповідачу в сумі 5000 євро, оскільки свідки є близькими родичами ОСОБА_1 і вигодонабувачами у даному безпідставному позові. Крім того, безгрошовість даного договору підтверджується також тією обставиною, що позивач на протязі місяця, з моменту укладення сторонами даного договору, придбав за межами України у третіх осіб автомобіль.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Позивач та його представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 18 березня 2017 року між сторонами була досягнута домовленість щодо наміру укласти в майбутньому договір купівлі-продажу автомобіля, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 зобов`язувався найти та купити за кордоном автомобіль за параметрами узгодженими з позивачем, доставити його в Україну і продати замовнику позивачу ОСОБА_1 .

В свою чергу ОСОБА_1 зобов`язався оплатити послуги ОСОБА_2 , сплатити вартість автомобіля та прийняти його у власність. При цьому позивач, в рахунок внесення часткової оплати за майбутнім договором купівлі-продажу, передав відповідачу грошові кошти в сумі 5000 Євро, що дорівнює половині вартості автомобіля.

На підтвердження укладеного даного договору, сторонами була складена розписка, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 07.12.1999 ОВД Корольовського р-ну м.Житомира) склав договір з ОСОБА_1 на рахунок завдатку 5 000 (п`ять тисяч) Євро для пригону із-за кордону автомобіля. Орієнтовна сума 10000 (десять тисяч) доларів США.

Зазначена розписка підписана ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що сторони підтвердили в судовому засіданні.

22 лютого 2019 року позивач направив відповідачу цінним листом письмову вимогу про повернення отриманих за даним договором грошових коштів в сумі 5000 Євро або еквівалент у гривнях по курсу НБУ в розмірі 153 294 грн, у зв`язку з тим, що відповідач не придбав для позивача автомобіль за кордоном.

Згідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За змістом ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, надати послуги, сплатити кошти, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу ч.1 ст. 546 ЦК України завдаток є видом забезпечення виконання зобов`язання, який стимулює боржника до належної поведінки, гарантує виконання ним основного зобов`язання з урахуванням інтересі кредиторів.

Відповідно до ч.1 ст. 570 ЦК України завдатком є сума або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником в рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Завдаток відрізняється від усіх інших способів забезпечення виконання зобов`язання тим, що може забезпечувати лише договірні зобов`язання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ч.2 ст. 570 ЦК України).

При цьому, як зазначалось вище, внесення завдатку, як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності самого зобов`язання, яке у даному випадку повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу автомобіля.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання відповідачем зобов`язань за договором підряду та договором про намір укласти в майбутньому договір купівлі-продажу автомобіля, а саме невиконання ОСОБА_2 зобов`язання щодо придбання для ОСОБА_1 у третьої особи за межами України автомобіля в строк, що не перевищує одного календарного місяця, із передачею позивачем відповідачу грошових коштів на суму 5000 Євро в рахунок майбутнього платежу за автомобіль.

При цьому, підписавши 18.03.2017 року розписку про передачу завдатку 5000 Євро за придбання автомобіля, сторони фактично висловили намір в майбутньому укласти двосторонній правочин щодо купівлі-продажу автомобіля. Разом з тим, дана розписка про наміри не свідчить про факт виникнення зобов`язання (укладення основного чи попереднього договору купівлі-продажу автомобіля), оскільки в тексті розписки відсутні умови договору, що визначають його зміст та які погоджені сторонами.

Таким чином встановивши під час розгляду справи, що між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу автомобіля, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що отримані відповідачем за розпискою кошти в розмірі 5000 Євро, в якості оплати за придбання цього транспортного засобу, є авансом, тому правомірно стягнув в гривневому еквіваленті дану суму з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів вважає, що покладені в основу рішення правові висновки узгоджуються з нормами чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, відповідає фактичним обставинам справи та доказам.

Факт передачі коштів ОСОБА_2 підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою від 18.03.2017, оригінал якої знаходиться у ОСОБА_1 та показами свідків, які були допитані в суді першої інстанції, яким суд надав належну оцінку в сукупності з іншими доказами у справі, що спростовує доводи апеляційної скарги щодо неотримання відповідачем коштів від позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, вони були предметом дослідження в судовому засіданні, суд дав їм належну оцінку і вони не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 серпня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2020 року.

Головуючий Судді