Постанова

Іменем України

21 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 705/5956/19

провадження № 61-11800св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського апеляційного суду від 16 липня 2020 року у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із позовом про визнання права спільної часткової власності.

Позов мотивований тим, що цілісний майновий комплекс по АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_5 і ОСОБА_1 відповідно до договору дарування. Але без його згоди ОСОБА_5 за договором дарування від 29 серпня 2017 року незаконно передала ОСОБА_2 земельну ділянку площею 150 кв. м., для ведення особистого селянського господарства як окремий об`єкт з самостійним значенням, без прив`язки до майнових прав своєї частки комплексу, що позбавляє ділянку умов користування, які діяли на момент переходу власності, і потребує встановлення земельного сервітуту. Порушена цілісність майнового комплексу.

На підставі викладеного просив:

визнати право спільної часткової власності майнового комплексу по договору дарування від 27 травня 1994 року чинним і для земельної ділянки по договору дарування від 28 серпня 2017 року;

зобов`язати ОСОБА_2 відновити попередній правовий статус рівноваги співвласників у сфері земельних відносин.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 травня 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності закрито.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року, у цивільній справі № 705/3871/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності, було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог. Підстави та предмет позову у даній справі є ідентичними зі справою, що розглядається, оскільки позовні вимоги в обох справах випливають із договору дарування від 27 травня 1994 року та договору дарування від 29 серпня 2017 року, стосуються вони одного і того ж нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 . Позови подані одним і тим же позивачем, до одного і того ж відповідача, і містять аналогічні позовні вимоги.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Черкаського апеляційного суду від 16 липні 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 травня 2020 року скасовано.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у цивільній справі № 705/3871/18 та у даній справі аналогічні склад учасників та предмет позову, однак підстави, які наведені ОСОБА_1 у позовних заявах, відрізняються, а тому є відмінними обставини, що обґрунтовують звернення до суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2020 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Черкаського апеляційного суду від 16 липня 2020 року і залишити в силі ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 травня 2020 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не має жодного матеріального права на будь-яку вимогу відносно належної ОСОБА_2 особистої власності, а саме, земельної ділянки площею 150 кв. м для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка та підстави її набуття не є об`єктом спірних правовідносин з підстав, встановлених статтями 11, 15, 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України, оскільки не порушує жодним чином будь-яких прав ОСОБА_1 . Позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності є недобросовісним користуванням процесуальними правами, які також полягають у поданні завідомо безпідставного позову, за відсутності предмета спору та який має очевидно штучний характер, що є зловживанням процесуальними правами у відповідності до пункту 3 частини другої статті 44 ЦПК України.

Аргументи інших учасників справи

У вересні 2020 року ОСОБА_1 подав відзив, у якому просив відмовити ОСОБА_2 у задоволенні касаційної скарги, постановити окрему ухвалу щодо протиправних дій ОСОБА_2 і порушення прав людини, стягнути з ОСОБА_2 судовий збір за зловживання процесуальними обов`язками в дохід держави на підставі частини дев`ятої статті 141 ЦПК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано справу з суду першої інстанції.Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

У жовтні 2020 року матеріали цивільної справи № 705/5956/19 надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги з таких підстав.

Суди встановили, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2019 року, яке залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності відмовлено.

Позов ОСОБА_1 , який розглянуто судом першої інстанції та переглянуто судом апеляційної інстанції, ґрунтувався на тому, що по договору дарування від 27 травня 1994 року ОСОБА_1 і ОСОБА_5 належала частина будинку у вигляді цілісного майнового комплексу. Добровільний вихід ОСОБА_5 із договору призвів до зміни договірних відносин. Істотна зміна договору дарування порушила цілісність майнового комплексу та його права та інтереси як співвласника землі, що вимагає додаткової угоди. В зв`язку із цим просив визнати право спільної часткової власності на земельну ділянку і зобов`язати відповідача оформити додаткову угоду.

В обґрунтування позовних вимог у даній справі ОСОБА_1 вказував, що цілісний майновий комплекс по АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_5 і ОСОБА_1 відповідно до договору дарування. Але без його згоди ОСОБА_5 незаконно передала ОСОБА_2 земельну ділянку площею 150 кв.м., що позбавляє ділянку умов користування і потребує встановлення земельного сервітуту. Порушено цілісність майнового комплексу. В зв`язку із цим просив визнати право спільної часткової власності майнового комплексу по договору дарування від 27 травня 1994 року чинним і для земельної ділянки, зобов`язати ОСОБА_2 відновити попередній правовий статус рівноваги співвласників у сфері земельних відносин.

Згідно пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що у зазначених цивільних справах аналогічними склад учасників та предмет позову, однак відмінними обставини, що обґрунтовують позовні заяви, тому підстави для закриття провадження відсутні.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали

Відповідно до частини восьмої статті 262 ЦПК України окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Згідно з частиною першою статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Правові підстави для постановлення окремої ухвали у цій справі відсутні, у зв`язку з чим, клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції винесена без додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 410 ЦПК (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 406, 409, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали суду відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 16 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов