Справа № 503/724/20
Провадження № 2/503/432/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області про виключення майна зі складу спадщини, визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області про виключення майна зі складу спадщини, визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що між нею та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання договору ОСОБА_3 передала позивачеві всю правовстановлюючу документацію на об`єкт нерухомості, ключі від будинку та зобов`язалася нотаріально посвідчити зазначений договір. Позивач, в свою чергу, сплатила продавцю 26 000 гривень, а ОСОБА_3 надала розписку про отримання коштів. Таким чином, угода фактично відбулася, але ОСОБА_3 зобов`язання не виконала, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Позивач зазначає, що ОСОБА_3 заповіла належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва своїй внучатій племінниці відповідачу ОСОБА_2 , однак остання ухиляється від виконання зобов`язання померлої, тому позивач була змушена звернутися до суду.

В судове засідання позивач не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не прибув, надавши до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому вона заперечує проти вимог позову. Зазначає про те, що за життя ОСОБА_3 заповіла їй земельну ділянку площею 2,35 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області. Вказала, що не спадкоємцем за законом, оскільки не перебуває в родинних відносинах із померлою, тому вважає, що вона не являється належним відповідачем по справі.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 2, ст. 10, ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З матеріалів справи вбачається, що 08.11.2019 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 .

Зазначений будинок належав ОСОБА_3 відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВУ №327516 від 23.02.2006 року.

Відповідно до написаної ОСОБА_3 розписки, вона отримала від позивача грошові кошти за будинок в розмірі 26000 грн. Із змісту розписки судом встановлено, що ОСОБА_3 зобов`язалась нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу після виготовлення технічної документації на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибну ділянку).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 26.11.2019 року Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Судом встановлено, що за життя, зокрема 12.02.2016 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області, відповідно до якого земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 2,35 га, розташовану на території Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області, заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із відповіді приватного нотаріуса Кодимського районного нотаріального округу Одеської області від 12.11.2020 року №89/01-16 встановлено, що до майна померлої ОСОБА_3 заведено спадкову справу №17/2020 за заявою єдиного спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного Відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного Відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 р.), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017р.). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України, передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тобто до відповідальності має притягуватись саме та особа, яка вчинила правопорушення.

Відповідач ОСОБА_2 у своєму письмовому відзиві на позовну заяву не визнала себе стороною правовідносин.

Суд критично ставиться до тверджень позивача, що ОСОБА_2 є внучатою племінницею померлої ОСОБА_3 , а відповідно є спадкоємцем за законом і має право на спадщину, яка не була охоплена заповітом, оскільки жодних доказів наявності родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачем не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки ОСОБА_2 не являється належним відповідачем за даним позовом.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області, суд зазначає наступне.

Як було встановлено в судовому засіданні, між ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який сторони не встигли посвідчити нотаріально оскільки ОСОБА_3 померла.

Після її смерті, відкрилась спадщина.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ст.1223 ЦК України).

Частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах(ст.1245 ЦК України).

Враховуючи, що після смерті ОСОБА_3 відсутні спадкоємці, які б прийняли спадщину за законом, належним відповідачем у справі є Баштанківська сільська рада Кодимського району Одеської області, як орган місцевого самоврядування, на території якого розташоване спадкове майно.

Що стосується предмета позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до ч. 2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог до Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення майна зі складу спадщини, визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно відмовити в повному обсязі

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Баштанківської сільської ради Кодимського району Одеської області про виключення майна зі складу спадщини, визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Виключити зі складу спадщини ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Б.С. Сердюк