Справа № 487/2991/18
Провадження № 2/487/50/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2020 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді: Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання: Рурич І.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні суду м. Миколаєва цивільну справу №487/2991/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості частини майна, що є спільною власністю подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , яким просила в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача на її користь 88558,00 грн. в рахунок компенсації вартості Ѕ частки транспортного засобу «Chevrolet Epica», 2007 року випуску, (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), відчуженого за договором купівлі-продажу транспортного засобу №4841/2017/536919 від 12.07.2017 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 20 січня 2012 року між сторонами було укладено шлюб. Фактичні шлюбні відносини припинено в січні 2018 року. За час перебування в шлюбі ними було придбано транспортний засіб «Chevrolet Epica», 2007 року випуску, (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ). Однак, 12.07.2017 року відповідач відчужив даний транспортний засіб без її відома. До того ж, в подальшому позивач належної їй грошової частки від продажу даного авто не отримала. З огляду на те, що один з подружжя здійснив відчуження спільного майна подружжя на свій власний розсуд, проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї, вартість даного майна враховується при поділі. Після фактичного припинення шлюбних відносин, врегулювати питання розподілу спільного сумісного майна подружня не вдалося, що і послугувало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.06.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2018 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 задоволено, провадження у справі №487/2991/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості частини майна, що є спільною власністю подружжя, зупинено до розгляду Заводським районним судом м. Миколаєва цивільної справи №487/6780/18 за позовом ОСОБА_4 до Регіонального сервісного центру в Миколаївській області МВС України про визнання договору купівлі продажу укладеним з ціною договору 60000 грн. та набрання законної сили.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.01.2020 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.07.2020 року закрито підготовче провадження по справі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.10.2020 року у прийнятті заяви ОСОБА_3 від 17.07.2020 року про збільшення позовних вимог у цивільній справі №487/2991/18 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості частини майна, що є спільною власністю подружжя відмовлено.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що фактично рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.10.2019 року по справі №487/6780/18 встановлено, що фактично спірне авто було відчужено за 60000 грн. Вважає даний позов є не вірним способом захисту порушеного права, з огляду на те, що вірним способом захисту буде визнання договору купівлі-продажу №4841/2017/536919 від 12.07.2017 року недійсним. Повідомила, що грошові кошти від продажу спірного транспортного засобу були витрачені відповідачем в інтересах сім`ї. Окремо зазначила, що Постановою КМУ №1338 від 07.09.1998 року обов`язку надання письмової згоди другого з подружжя не визначено.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до наступного.

20 січня 2012 року сторони зареєстрували шлюб (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 ). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.08.2018 року, яке набрало законної сили 04.09.2018 року даний шлюб було розірвано. В судовому засіданні встановлено, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено на початку 2018 році.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ). В матеріалах справи наявні Акт ОСОБА_6 від 26.03.2018 року, Акт Квятковської О.В. від 26.03.2018 року, Акт Вещицької О.В. від 26.03.2018 року, довідки ЖКП «Бриз» №496 від 17.03.2018 року, зі змісту яких вбачається, що діти проживають разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні встановлено та стороною відповідача визнано те, що 23.07.2013 року подружжям ОСОБА_7 було придбано транспортний засіб «Chevrolet Epica 2.0 LS» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), право власності на який зареєстрували за відповідачем. Дана інформація узгоджується з наявним в матеріалах справи заключенням №142/06-17 від 13.06.2017 року.

За договором купівлі-продажу транспортного засобу №4841/2017/536919 від 12.07.2017 року ОСОБА_4 було відчужено авто «Chevrolet Epica» (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) ОСОБА_8 за погодженою сторонами ціною 177116 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.10.2019 року по справі №487/6780/18, яке набрало законної сили 19.11.2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_8 , третя особа: Регіональний сервісний центр в Миколаївській області МВС України, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним в частині ціни договору відмовлено. Даним рішенням встановлено, що договір купівлі-продажу не може існувати без умов щодо ціни товару. Відтак, істотними умовами договору купівлі-продажу за законом є найменування майна та його ціна. Таким чином, оскільки ціна договору є істотною умовою договору, то договір не може бути визнаний недійсним в цій частині. Окрім цього, спірний договір купівлі продажу транспортного засобу містить основні відповідно до вимог ст.ст. 628,632,655-657 ЦК України, умови зазначеного виду договору, в тому числі зазначена ціна продажу транспортного засобу. Договір виконаний, що не заперечувалось сторонами. Вказане свідчить про те, що відповідно до вимог ст.ст. 12, 627 ЦК України сторони вільно визначили і таку суттєву умову договору купівлі продажу, як ціна товару. Іншого позивач допустимими та належними засобами доказування не довів.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, після вчинення правочину ОСОБА_4 не пред`являв жодних претензій до ОСОБА_8 з приводу завищення ціни продажу, а пред`явив відповідну вимогу лише після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 та в ході розподілу майна, що є їх спільною сумісною власністю.

За такого, суд критично сприймає посилання сторони відповідача на те, що вищенаведеним рішенням було змінено ціну договору купівлі-продажу, оскільки зі змісту даного рішення встановлення даних обставин не вбачається.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2017 року по справі №3/489/778/17 ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні ДТП, яке мало місце 09.04.2017 року на 262 км. + 5 км. + 100 м. автодороги Н11 Миколаїв - Дніпропетровськ, за участю транспортного засобу «Форд Ескорд» (державний реєстраційний номер НОМЕР_5 ), «Кіа Спортайдж» (державний реєстраційний номер НОМЕР_6 ) та Шевроле Епіка (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ). Згідно звіту №142/06-17 від 13.06.2017 року ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу Шевроле Епіка склала 151487,42 грн., вартість відновлюваного ремонту 167524,26 грн. Листом Голови Ради директорів ТДВ «МСК» №2588 від 04.10.2017 року вищенаведена подія визнана страховим випадком і ОСОБА_10 визначено страхове відшкодування у розмірі 60303,72 грн. Дана сума була погоджена листом Голови Ради директорів ТДВ «МСК» №2510 від 28.09.2017 року.

Оцінка посиланням сторони відповідача на те, що перед продажем спірний транспортний засіб потрапив в ДТП, в зв`язку з чим вартість транспортного засобу у договорі купівлі-продажу була завищена вже була надана вищенаведеним рішенням, яке набрало законної сили та не було оскаржено стороною відповідача.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1, 3 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У відповідності до абзацу 1 п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. №11 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зі змісту п.п. 23, 24 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Також п.30 цієї ж Постанови, передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

При цьому, суд враховує правові позиції Верховного Суду України з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Таким чином, аналізуючи всі надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що сторони по справі до часу розірвання шлюбу, тривалий час не підтримували шлюбні відносини. Крім цього, відповідач ОСОБА_4 здійснив відчуження транспортного засобу на свій розсуд проти волі позивача і не в інтересах сім`ї. За змістом вищенаведених наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя, чого стороною відповідача зроблено не було. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували отримання коштів від його продажу подружжям, та що кошти були витрачені в інтересах сім`ї, а тому дана позовна вимога підлягає до задоволення.

Аналогічну правову позицію висловив також і Верховний Суд у своїй Постанові від 21.03.2018 року під час вирішення цивільної справи №726/2165/15-ц, №61-5530св18.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При визначенні розміру грошової компенсації вартості транспортного засобу, суд враховує наступне.

Вартість транспортного засобу, вказана у договорі купівлі-продажу №4841/2017/536919 від 12.07.2017 року складає 177116 грн., за такого з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню грошова компенсація в рахунок вартості Ѕ частини вартості автомобіля «Chevrolet Epica», 2007 року випуску, (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) в сумі 88558,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 885,58 грн.

Керуючись ст.ст. 10,18,23,76, 258,259,263-265,352,354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вартості частини майна, що є спільною власністю подружжя задовольнити.

Стягнути грошову компенсацію з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок Ѕ частини вартості автомобіля марки «Chevrolet Epica», 2007 року випуску, (державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ) відчуженого за договором купівлі-продажу транспортного засобу №4841/2017/536919 від 12. 07.2017 року, в сумі 88558,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 885,58 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Повне судове рішення складено 22.12.2020 року.

Головуючий суддя С.В. Щербина