Справа № 683/3211/20
У Х В А Л А

23 грудня 2020 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області в особі судді Сагайдак І.М., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про скасування запису про державну реєстрацію земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

18 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області і просить скасувати запис від 17 вересня 2020 року відділу у м. Ковель Міськрайонного управління у Ковельському районі та м. Ковель Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про державну реєстрацію земельної ділянки (землі запасу/державна форма власності), площею 45,2709 га, кадастровий номер :05:019:0005, яка розташована на території Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

В обґрунтування заявленого позову вказує, що на підставі рішення Левківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області №5 від 26 травня 1992 року йому передано у постійне користування земельну ділянку площею 50 га для ведення селянського (фермерського) господарства на території Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області та видано Державний акт на право користування землею №042410.

28 січня 1998 року державним реєстратором Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області зареєстровано селянське фермерське господарство «Надія», ідентифікаційний код юридичної особи 14178761. Згідно п.1.2 Статуту селянського фермерського господарства «Надія» він є засновником цього господарства.

26 лютого 2019 року він звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області щодо встановлення меж земельної ділянки площею 50 га для ведення селянського фермерського господарства на місцевості та присвоєння кадастрового номеру.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-2150 від 29 березня 2019 року надано згоду на відновлення меж земельної ділянки загальною площею 50 га, кадастровий номер :05:019, що перебуває у постійному користуванні на підставі Державного акту про право користування землею №042410, й 28 вересня 2020 року підписано акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, згідно якого межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) збігаються із раніше встановленими межовими знаками.

Незважаючи на це, рішенням державного кадастрового реєстратора відділу у Старокостянтинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 20 жовтня 2020 року йому відмовлено у внесенні відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру у зв`язку із тим, що існує накладання із земельною ділянкою з кадастровим номером :05:019:0005, яка зареєстрована за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, площа співпадає на 90,54%.

Оскільки земельну ділянку площею 50 га, яка перебуває у його постійному користуванні на підставі Державного акту на право користування землею №042410 від 1992 року, зареєстровано за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області без попереднього вилучення її у постійного землекористувача, що є порушенням вимог ст.ст.141, 143, 144 та 149 ЗК України, тому просить скасувати запис від 17 вересня 2020 року про державну реєстрацію земельної ділянки (землі запасу/державна форма власності), площею 45,2709 га, кадастровий номер :05:019:0005, яка розташована на території Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

Вважаю, що у відкритті провадження у даній справі слід відмовити з наступних підстав.

В силу п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» та у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Цивільний процесуальний кодекс передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч.1 ст.19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що на підставі Державного акту на право користування землею №042410 селянському фермерському господарству ОСОБА_1 передано у постійне користування земельну ділянку площею 50 га для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

21 січня 1998 року проведено державну реєстрацію юридичної особи - Селянсько-фермерського господарства «Надія» (СФГ «Надія»), , засновником якого є ОСОБА_1 . На момент подачі даного позову СФГ «Надія» є юридичною особою та свою діяльність не припинило, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Фермерське господарство з дати його державної реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надана земельна ділянка.

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами або органами державної влади щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи №620/371/17.

Так, якщо на момент відкриття провадження у справі щодо спору між органом державної влади чи місцевого самоврядування та, зокрема, фізичною чи іншою особою, якій із земель державної або комунальної власності надана земельна ділянка для ведення фермерського господарства, фермерське господарство вже зареєстроване, то така справа має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Проте, якщо на час відкриття провадження у справі щодо такого спору про користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, фермерське господарство не було зареєстроване, то стороною таких спорів є фізична особа, якій надавалася земельна ділянка, а спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 677/1865/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 272/1652/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 620/371/17, від 16 жовтня 2019 року у справі № 365/65/16-ц).

Оскільки даний спір виник із органом державної влади з приводу користування земельною ділянкою, яка була надана із земель державної власності для ведення фермерського господарства, яке зареєстровано як юридична особа СФГ «Надія», , засновником якого є ОСОБА_1 , тому даний спір має розглядатись за правилами господарського судочинства.

В силу ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищенаведене, у відкритті провадження у справі слід відмовити на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, роз`яснивши позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про скасування запису про державну реєстрацію земельної ділянки.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даного спору віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: