Справа№592/9622/20
Провадження №2/592/2838/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Афімової І. В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі, -

В С Т А Н О В И В :

20.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі, в якому він зазначив про те, що на праві власності йому належить 1/2 частина жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель під АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 23.05.2005 року за реєстровим № 1211 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кравцовою Л. А. . ОСОБА_2 також на праві власності належала 1/2 частина вказаного домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Сумською державною нотаріальною конторою 09.10.1996 року за реєстровим № 2-1146. На час придбання ним частки в будинку розподілу вказаного жилого будинку з надвірними будівлями і спорудами ні за рішенням суду, ні за нотаріально посвідченим договором між співвласниками не було. Домоволодіння, розташоване за вказаною адресою, було об`єктом права спільної часткової власності та складалося з жилого будинку літ. А-1 з прибудовою літ. а1 , а також господарських, надвірних будівель: літньої кухні літ. К , убиральні літ. Д , убиральні літ. Ж , сараю літ. Е , сараю літ. Г , гаражу літ. Н , погребу літ. В , 1/2 огорожі № 1; загальна площа жилого будинку становить 69 м ? , жила площа 38,8 м ? . Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 741 м ? , яка є неприватизованою та належить Сумській міській раді. Домоволодіння складається з жилого будинку літ. А-1 з прибудовою літ. а1 , а також господарських, надвірних та побутових будівель: літньої кухні літ. К , убиральні літ. Д , убиральні літ. Ж , сараю літ. Н , сараю літ. Г , гаражу літ. Н , погребів літ. В , 1/2 огорожі № 1. Загальна площа жилого будинку становить 69 м ? , жила площа 38,8 м ? . Між ними склався порядок користування жилим будинком та надвірними будівлями, відповідно до якого в користуванні відповідачки знаходились: приміщення жилого будинку літ. А-1 : жила кімната 1-3 , площею 10,1 м ? , жила кімната 1-4 , площею 15,2 м ? , приміщення прибудови літ. а1 , туалет 1-5 , площею 1,1 м ? , кухня 1-6 , площею 15,0 м ? , коридор 1-7 площею 3,8 м ? , з господарських споруд: погріб літ. В , убиральня літ. Ж , літня кухня літ. К , гараж літ. Н , 1/2 огорожі № 1. Відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження № 1242 від 25.05.2019 року судовим експертом Андрєєвим Л. Г. , виходячи з нормативних вимог поділ жилого будинку літ. А-1 з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у натурі по сформованому порядку користування можливий за варіантом виділу по сформованому порядку користування жилим будинком з надвірними спорудами, у відповідності до якого ОСОБА_2 виділено (показано рожевим кольором в додатку № 1) наступні приміщення і надвірні будівлі садиби: приміщення жилого будинку літ. А-1 : жила кімната 1-3 , площею 10,1 м ? , жила кімната 1-4 , площею 15,2 м ? , приміщення прибудови літ. а1 , туалет 1-5 , площею 1,1 м ? , кухня 1-6 , площею 15,0 м ? , коридор 1-7 , площею 3,8 м ? , з господарських споруд: погріб літ. В , убиральня літ. Ж , літня кухня літ. К , гараж літ. Н , 1/2 огорожі № 1. Відповідно до висновку дослідження, подальша експлуатація даних об`єктів жилого будинку літ. А-1 з надвірними будівлями, як окремих об`єктів нерухомого майна можлива, припинено право спільної часткової власності на домоволодіння між нею та ним. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 741 м ? , яка є неприватизованою та належить Сумській міській раді. Копія висновку додається, оригінал знаходиться в цивільній справі № 592/8313/19 Ковпаківського районного суду м. Суми. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.05.2020 року ОСОБА_2 було виділено в натурі у власність частку зі складу нерухомого майна, що була у спільній частковій власності, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження № 1242 від 25.05.2019 року, а саме: наступні приміщення і надвірні будівлі: приміщення жилого будинку літ. А-1 : жила кімната 1-3 , площею 10,1 м ? , жила кімната 1-4 , площею 15,2 м ? , приміщення прибудови літ. а1 , туалет 1-5 , площею 1,1 м ? , кухня 1-6 , площею 15,0 м ? , коридор 1-7 , площею 3,8 м ? , з господарських споруд: погріб літ. В , убиральня літ. Ж , літня кухня літ. К , гараж літ. Н , 1/2 огорожі № 1. Було визнано окремим об`єктом нерухомого майна, право спільної часткової власності на домоволодіння за вказаною адресою було припинено. Експлуатація приміщень жилого будинку та господарських будівель як окремих об`єктів нерухомості можлива. Передбачені окремі входи, роздільне електропостачання, газопостачання, опалення, водопостачання, каналізація. Копія рішення додається. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.02.2020 року було встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно до висновку № 23 земельно-технічної експертизи судового експерта Сукаленка С. В. від 08.08.2019 року по сформованому порядку користування земельною ділянкою по першому варіанту. Земельна ділянка, яка виділена йому в користування становить 377 м ? та зафарбована жовтим кольором. Земельна ділянка, яка виділена в користуванні ОСОБА_2 становить 335 м ? . Межа, яка відокремлює їхні земельні ділянки показана червоним кольором та проходить по точкам А, Б, В, Г, Д, Г, Ж: відрізок межі земельної ділянки A-Б проходить від червоної лінії довжиною 11,19 м , розділивши огорожі на частки розміром 9,06 м (4,21 + 4,85) та 9,51 м; відрізок межі земельної ділянки Б-В проходить по прямій лінії довжиною 4,78 м; відрізок межі земельної ділянки В-Г проходить по прямій лінії довжиною 14,79 м; відрізок межі земельної ділянки Г-Ж проходить по прямій лінії довжиною 7,56 м до тильної сторони ділянки, розділивши огорожу на частки розміром 6,12 м та 5,69 м. Встановлено безоплатний земельний сервітут на земельній ділянці ОСОБА_2 Площею 1 м ? для обслуговування ним зовнішньої стіни належної йому частини будинку. Копія рішення додається. Поняття спільної часткової власності визначено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За таких обставин, враховуючи фактичне володіння та користування жилим будинком з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , технічну документацію і розмір частки як співвласника, виділення за рішенням суду ОСОБА_2 в натурі у власність належну частку, зі складу нерухомого майна, що перебувало у спільній частковій власності, визнання окремим об`єктом нерухомого майна, припинення права спільної часткової власності на домоволодіння за вказаною адресою, встановлення судом порядку користування земельною ділянкою за вказаною адресою, можливе виділення і належної йому частки в зазначеному нерухомому майні, з визнанням окремим об`єктом нерухомого майна, припиненням права спільної часткової власності. Особисто підіверджує, що інші аналогічні позови до ОСОБА_2 ним до суду не подані. На підставі викладеного та відповідно до ст. ст. 183, 358, 364 ЦК України; ст. ст. 12, 13, 76-81, 133, 137, 259, 263-265 ЦПК України, він просив виділити йому в натурі у власність належну частку: 13,5 м ? жилої площі, загальної площі 23 м ? зі складу нерухомого майна, що перебувало у спільній частковій власності, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження № 1242 віл 25.05.2019 року, а саме: наступні приміщення і надвірні будівлі: приміщення жилого будинку літ. А-І : жила кімната 2-3 , площею 13,5 м ? , кухня 2-2 , площею 6,1 м ? , сіни 2-1 , площею 4,2 м ? ; з господарських споруд: убиральня літ. Д , сарай літ. Г , сарай літ. Е , 1/2 огорожі № 1, визнавши окремим об`єктом нерухомого майна, припинивши право спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (вхідний № 33145/20 від 20.08.2020 року) (а. с. 1-4) .

23.09.2020 року відповідачка ОСОБА_2 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву в справі № 592/9622/20 за позовом ОСОБА_1 про виділ частки в натурі, в якому вона зазначила про те, що позивачем ОСОБА_1 у справі № 592/9622/20 заявлено вимогу про виділ у натурі належної йому частки: 13,5 м ? жилої площі та 23 м ? загальної площі зі складу нерухомою майна, що перебувало у спільній частковій власності з нею, розташованого по АДРЕСА_1 , відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 25.05.2019 року № 1242 в іншій справі, а саме: приміщення жилого будинку літ. А-1 : жилої кімнати 2-3 , площею 13,5 м ? , кухні 2-2 , площею 6,1 м ? , сіни 2-1 , площею 4,2 м ? , господарські споруди: убиральня літ. Д , сарай літ. Г , сарай літ. Е , 1/2 огорожі № 1, а також визнання цієї частки окремим об`єктом нерухомого майна та припинення права спільної часткової власності на домоволодіння за цією адресою. До позовної заяви в цій справі додано, зокрема, повний текст рішення Ковпаківського районною суду м. Суми від 20.05.2020 року за її позовом до ОСОБА_1 про виділ у натурі належної їй частки з урахуванням фактичною користування нею згідно з висновком будівельно-технічної експертизи від 25.05.2019 року № 1242, проведеної за її клопотанням і за власний рахунок, у справі № 592/8313/19, визнання цієї частки окремим об`єктом нерухомого майна та припинення у зв`язку з цим права спільної часткової власності в домоволодінні АДРЕСА_1 . У той же час, відповідач у вищевказаній справі ОСОБА_1 не скористався передбаченим ст. 364 ЦК України правом на виділ у натурі придбаної ним у цивільно-правому порядку частини цього домоволодіння шляхом подання відповідного зустрічного позову. Згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України в разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації, вищевказаним рішенням усі її позовні вимоги було задоволено в повному обсязі. Натомість, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок № 7 від 04.10.1991 року та сучасної узагальненої позиції Верховного Суду України щодо розгляду цивільних справ про виділ частки з майна, що є в спільній частковій чи в спільній сумісній власності, для інших учасників спільної, зокрема, часткової власності, які не бажають реалізовувати право на виділення своїх часток із спільного майна, право спільної часткової власності на таке майно зберігається. З урахуванням усіх цих обставин рішенням суду її позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. У зв`язку з неподанням відповідачем у вищевказаній справі ОСОБА_1 апеляційної скарги на це рішення, воно набрало законної сили, на підставі якого право власності на виділену їй відокремлену частину домоволодіння під присвоєним йому індивідуальним АДРЕСА_2 було зареєстровано в установленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (колія додасться) . На цій підставі вона вже не є співвласником домоволодіння по АДРЕСА_1 , а тому не може бути відповідачем у справі № 592/9622/20 та брати участь у її розгляді в цьому статусі (вхідний № 37989 від 23.09.2020 року) .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , його представниця адвокат Корнієнко Олександра Дмитрівна, відповідачка ОСОБА_2 не прибули. Їхня неявка не являється перешкодою для розгляду справи по суті.

Ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позовну заяву, дослідивши копії документів, які містяться в матеріалах справи, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.02.2020 року у справі № 592/14663/19, провадження № 2/592/209/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою було задоволено частково. Було ухвалено встановити порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 відповідно до висновку земельно-технічної експертизи судового експерта Сукаленка С. В. № 23 від 08.08.2019 року по першому варіанту по сформованому порядку користування. Було ухвалено виділити ОСОБА_1 земельну ділянку площею 377 м ? , зафарбовану жовтим кольором. Було ухвалено виділити ОСОБА_2 земельну ділянку, яка фактично перебуває в її користуванні, площею 335 м ? . Межа, яка відокремлює їхні земельні ділянки показана червоним кольором та проходить по точкам А, Б, В, Г, Д, Е, Ж: - відрізок межі земельної ділянки A-Б проходить від червоної лінії довжиною 11,19 м, розділивши огорожі на частки розміром 9,06 м (4,21 + 4,85) та 9,51 м; - відрізок межі земельної ділянки Б-В проходить по прямій лінії довжиною 4,78 м; - відрізок межі земельної ділянки В-Г проходить по прямій лінії довжиною 14,79 м; - відрізок межі земельної ділянки Е-Ж проходить по прямій лінії довжиною 7,56 м до тильної сторони ділянки, розділивши огорожу на частки розміром 6,12 м та 5,69 м, встановивши безоплатний земельний сервітут на земельній ділянці ОСОБА_2 площею 1 м ? для обслуговування ОСОБА_1 зовнішньої стіни належної йому частини будинку. В задоволенні решти вимог було відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою було залено без розгляду. Рішення набрало законної сили 10.03.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/87408853, https://reyestr.court.gov.ua/Review/88233301) (а. с. 5-8) .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.05.2020 року у справі № 592/8313/19, провадження № 2/592/112/20 позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) було задоволно. Було ухвалено виділити ОСОБА_2 в натурі у власність належну частку, що становить 1/2 зі складу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження № 1242 від 25.05.2019 року, а саме: наступні приміщення і надвірні будівлі: приміщення жилого будинку літ. А-І : жила кімната 1-3 , площею 10,1 м ? , жила кімната 1-4 , площею 15,2 м ? , приміщення прибудови літ. а1 , туалет 1-5 , площею 1,1 м ? , кухня 1-6 , площею 15,0 м ? , коридор 1-7 , площею 3,8 м ? ; з господарських споруд: погріб літ. В , убиральня літ. Ж , літня кухня літ. К , гараж літ. Н , 1/2 огорожі № 1, визнавши окремим об`єктом нерухомого майна. Було ухвалено припинити право спільної часткової власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 07.08.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89341483, https://reyestr.court.gov.ua/Review/89532747) (а. с. 9, 10) .

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Обов`язок щодо доказування не є безмежним. Дана стаття встановлює обставини, від доказування яких звільняються, в тому числі, ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, особа, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Це обставини, які є преюдиційними. Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: - обставина встановлена судовим рішення. При цьому слід мати на увазі, що відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Тому преюдиційне значення мають обставини, встановлені як ухвалою, так і рішенням, так і постановою, так і судовими наказами. Обставини, встановлені рішеннями інших органів, потребують доказування на загальних підставах; - судове рішення набрало законної сили; - у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18.12.2009 року наголошує на тому, що особи, які не брали участь у цивільній, господарській чи адміністративній справі, в якій судом ухвалене відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цим судовим рішенням. У такому випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача. Тому, якщо сторона хоче обійти цю норму, вона може це зробити шляхом залучення у процес додаткового відповідача або третьої особи. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Заслуговує на увагу той факт, що згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Не всі ухвали, які набрали законної сили, можуть мати преюдиціальне значення для справи. Не може вважатися преюдиційною ухвала суду про повернення позову (наприклад, внаслідок визнання позову неподаним) , оскільки спеціальна норма передбачає право позивача на повторне звернення до суду із заявою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. З точки зору тактики процесу, покликатися на преюдиційні обставини не завжди доцільно, адже у разі скасування рішення, яке встановлює преюдицію, виникають підстави для перегляду за нововиявленими обставини усіх тих рішень, які цю преюдицію використали. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Тому якщо рішення, яким встановлені певні обставини, має недоліки і є загроза його скасування, то на нього краще не покликатися, а доводити потрібні обставини в загальному порядку.

Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами-учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу правомірних або законних очікувань та захисту прав людини через призму цього принципу. Зокрема, у справах Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії та Федоренко проти України Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути існуючим майном або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf. , Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31; п. 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі Федоренко проти України ) . У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття майно , а саме: в контексті ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як існуюче майно , так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого права власності (п. 74 рішення Європейського суду з прав людини MALTZAN and Others v. Germany від 02.03.2005 року) . Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися активом , вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України Про Заяву Верховної Ради України Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод № 462-VIII від 21.05.2015 року було схвалено Заяву Верховної Ради України про відступ від окремих зобов`язань, визначених п. 3 ст. 2, ст. ст. 9, 12, 14, 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. ст. 5, 6, 8, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме: до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України. Водночас Україна не зробила відступу від Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому Пленум Верховного Суду України наголошує на тому, що ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі щодо законних очікувань стосовно ефективного здійснення свого права власності . Таким чином, ст. 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту правомірних (законних) очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому) , оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. Тобто в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини установив, що наявність правомірних (законних) очікувань є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності правомірних очікувань у розумінні практики Європейського суду з прав людини є достатні законні підстави. Інакше кажучи, правомірні (законні) очікування це очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права. Згідно із ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Про те, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, йдеться в рішенні Європейського суду з прав людини Брумареску проти Румунії від 28.11.1999 року (п. 61) . Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні у справі Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови від 13.12.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив про те, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (п. 109) . Стабільність правового регулювання проявляється в неприпустимості внесення довільних змін до діючої системи норм і є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави. Збереження розумної стабільності означає, серед іншого, обов`язок законодавця враховувати при зміні умов набуття права на отримання соціальних благ законні очікування, пов`язані із виконанням (повністю або частково) умов набуття такого права. Рівність усіх перед законом, що випливає із ч. 2 ст. 21 Конституції України, впливає на регулювання всіх суспільних відносин. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й безпідставну заборону без розумного виправдання запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї ж категорії (заборону відмінного поводження з особами, які знаходяться в однакових чи споріднених ситуаціях) .

Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) .

Отже, в даному випадку заявлені позивачем вимоги відповідають ефективному способу захисту порушених прав, а їх задоволення призведе до поновлення цих прав.

Таким чином, оскільки позивачем були надані переконливі докази на підтвердження його позовних вимог, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, враховуючи обов`язковість дотримання державою принципу правомірних або законних очікувань та захисту прав людини через призму цього принципу, враховуючи те, що рішення в цивільній справі має бути справедливим, відтак суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі слід задовольнити частково та виділити ОСОБА_1 в натурі у власність належну частку: 13,5 м ? жилої площі, загальної площі 23 м ? зі складу нерухомого майна, що перебувало у спільній частковій власності, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження № 1242 віл 25.05.2019 року, а саме: наступні приміщення і надвірні будівлі: приміщення жилого будинку А-І : жила кімната 2-3, площею 13,5 м ? , кухня 2-2 площею 6,1 м ? , сіни 2-1, площею 4,2 м ? ; з господарських споруд: убиральня Д , сарай Г , сарай Е , 1/2 огорожі № 1, визнавши окремим об`єктом нерухомого майна, припинивши право спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 267, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_1 в натурі у власність належну частку: 13,5 м ? жилої площі, загальної площі 23 м ? зі складу нерухомого майна, що перебувало у спільній частковій власності, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження № 1242 віл 25.05.2019 року, а саме: наступні приміщення і надвірні будівлі: приміщення жилого будинку А-І : жила кімната 2-3, площею 13,5 м ? , кухня 2-2 площею 6,1 м ? , сіни 2-1, площею 4,2 м ? ; з господарських споруд: убиральня Д , сарай Г , сарай Е , 1/2 огорожі № 1, визнавши окремим об`єктом нерухомого майна, припинивши право спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається Сумському апеляційному суду через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков