ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

16 грудня 2020 року м. Херсон

справа № 766/2664/19

провадження № 22-ц/819/1826/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Семиженка Г.В.,

секретар Плохотніченко А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Єпішина Ю.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрорегіонгаз» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплат,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом. В обґрунтування позову зазначив, що наказом № ДПГ 198-к від 27.12.2013 року був прийнятий на роботу до ТОВ «Дніпрорегіонгаз» на посаду начальника регіонального управління скрапленого газу Миколаївського управління скрапленого газу. 01.03.2017 року між сторонами укладено трудовий договір, яким встановлено п`ятиденний робочий тиждень з вихідними днями - субота, неділя, у виключних випадках працівник міг бути залучений до надурочних робіт, а також до роботи у вихідні та святкові дні в порядку і з компенсацією, передбаченою трудовим законодавством. Згідно додатку до Трудового договору від 01.03.2017 року відповідачем ТОВ «Дніпрорегіонгаз» встановлено позивачеві щомісячний посадовий оклад, в якому враховані ті види матеріального заохочення, що відображають характер та інтенсивність роботи - режим роботи, виконувані функції, робоче навантаження, минулі досягнення, відпрацьований стаж, професійна майстерність тощо, та квартальна премія в розмірі 10267,00 грн. Наказом № 168-к від 10.10.2018 року ОСОБА_1 було припинено трудовий договір з відповідачем за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні з позивачем проведено розрахунок, який складається з окладу за 8 робочих днів з 01.10.2018 року по 10.10.2018 року, оплати святкових і вихідних днів - 01.10.2018 року 8 год., та компенсації відпустки за три роки 131 день. Відповідно до табелів роботи за липень та грудень 2017 року, у зв`язку з виробничою необхідністю, позивач працював по 8 годин у вихідні дні, а саме: 22.07.2017 року та 23.12.2017 року. Згідно службових записок від 23.08.2018 року та 14.09.2018 року, а також табелів роботи за серпень та вересень 2018 року з дозволу керівництва ТОВ «Дніпрорегіонгаз», у зв`язку з виробничою необхідністю, позивач відпрацював 8 год. 24.08.2018 року, який є святковим днем та 8 год. у суботу 15.09.2018 року, які не були оплачені відповідачем у подвійному розмірі. Згідно п.2 Додатку до трудового договору від 01.03.2017 року відповідач був зобов`язаний виплачувати позивачу квартальну премію у розмірі 10 267,00 грн. З дати підписання вказаного додатку та по день звільнення положення договору щодо квартальної премії не змінювались. В період з січня по жовтень 2018 року позивачу не виплачувалася квартальна премія. На дату звільнення ним було відпрацьовано 3 квартали. Борг відповідача по квартальним преміям за 2018 рік становить 30801 грн. Крім того згідно наказу №22 від 25.09.2018 року він перебував у відрядженні в період з 26.09.2018 року по 28.09.2018 року. У встановленому законом порядку ним був поданий письмовий фінансовий звіт, до якого були додані документи, що стверджують витрати у сумі 1478,70 грн. які не були компенсовані відповідачем. Посилаючись на зазначені обставини, з уточненнями, остаточно просив стягнути з ТОВ «Дніпрорегіонгаз» на його користь заборгованість по зарплаті в сумі 57522, 18 грн., середній заробіток за час затримки виплат в сумі 47921,96 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 28 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Дніпрорегіонгаз» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 3567,10 грн., що визначена без вирахування податків, обов`язкових внесків і платежів, що підлягають відрахуванню та середній заробіток за час затримки виплат в сумі 3600,00 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача з ним не було проведено повного розрахунку, а саме оплати за відпрацьовані позивачем святкові та вихідні дні у серпні та вересні 2018 року, а тому наявні підстави для стягнення вказаної компенсації та відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на відрядження, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення ст.233 КЗпП України позивач звернувся до суду з позовом з пропуском тримісячного строку, оскільки заявлені вимоги не стосуються заробітної плати.

Відмовляючи в задоволенні вимог щодо стягнення невиплаченої квартальної пренмії, суд виходив з необгрунтованості вказаних вимог, оскільки виплата премій є правом, а не обов`язком підприємства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, просять рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимог, ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі. Зокрема посилається на те, що умовами укладеного між сторонами трудового договору були визначені, окрім основних умов праці також і індивідуальні умови оплати праці, зокрема виплата квартальної премії. В матеріалах справи відсутні докази прийняття наказів про позбавлення його права на отримання квартальних премій. Також зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск строку позовних вимог щодо стягнення витрат на відрядження, оскільки дані вимоги є по своїй правовій природі є вимогами про відшкодування збитків, завданих неправомірними діями відповідача, а тому до них застосовується загальна позовна давність. Крім того, відповідачем не подавалась заява про застосування строків позовної давності.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно наказу № ДПГ 198-к від 27.12.2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ТОВ «Дніпрорегіонгаз» на посаду начальника регіонального управління скрапленого газу Миколаївського управління скрапленого газу (а.с.10).

01.03.2017 року між ТОВ «Дніпрорегіонгаз» та начальником Миколаївського регіонального управління з реалізації скрапленого газу ОСОБА_1 , укладено Трудовий договір (а.с.11-13).

Згідно п. 3.1 Трудового договору укладеного між TOB «Дніпрорегіонгаз» та ОСОБА_1 працівнику у відповідності до Правил внутрішнього трудового розпорядку встановлюється 5-денний робочий тиждень з вихідними днями субота, неділя, якщо інший порядок не встановлений в товаристві.

Пунктом 3.3 Трудового договору визначено, що у виключних випадках Працівник може бути залучений до надурочних робіт, а також до роботи у вихідні та святкові дні в порядку і з компенсацією, передбаченою трудовим законодавством.

Для встановлення видів оплати праці та їх розмірів 01.03.2017 року між ТОВ «Дніпрорегіонгаз» та ОСОБА_1 був укладений Додаток до Трудового договору від 01.03.2017 року (а.с.14).

Наказом №22 від 25.09.2018 року ОСОБА_1 був відряджений до м. Київ в період з 26.09.2018 року по 28.09.2018 року (а.с.25).

Згідно копії Акту наданих послуг від 27.09.2018 року, виданого ФОП ОСОБА_2 , рахунком від 26.09.2018 року та фіскального чеку від 26.09.2018 року, позивачем ОСОБА_1 сплачено 1478,70 грн. за отримані послуги з надання в оренду нерухомого майна в період з 26.09.2018 року по 27.09.2018 року (а.с.26-28).

Наказом № 168-к від 10.10.2018 року трудовий договір між сторонами припинено за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.15).

При звільненні з позивачем проведено розрахунок та виплачено заробітну плату за 8 робочих днів з 01.10.2018 року по 10.10.2018 року, компенсацію за 104 дні невикористаної основної відпустки за період з 27 грудня 2013 року по 26 грудня 2018 року та 27 днів додаткової відпустки за період з 27 грудня 2014 року по 26 грудня 2018 року, а також оплати святкових і вихідних днів - 01.10.2018 року 8 год.

З копій табелів робочого часу, службових записок, наказів директора ТОВ «Дніпрорегіонгаз» «Про роботу у вихідний день» та розрахункових листів з липня 2017 року по жовтень 2018 року позивач ОСОБА_1 відпрацював у 2017 році 2 вихідних дні, у 2018 році, а саме: 22.07.2017 року, тривалістю 8 робочих годин і 23.12.2017 року, тривалістю 8 робочих годин та у 2018 році 2 святкових та вихідних дні, а саме: 24.08.2018 року, тривалістю 8 робочих годин і 15.09.2018 року, тривалістю 8 робочих годин.

Згідно розрахункових листів у липні 2017 року та грудні 2017 року, ОСОБА_1 за відпрацьовані ним вихідні дні проводилася оплата в одинарному розмірі за кожен відпрацьований день тривалістю 8 робочих годин, у липні 2017 року позивачу нараховано та виплачено 488,22 грн., у грудні 2017 року 517,44 грн., а всього 1005,66 грн. (а.с.193,195).

Нарахування та оплата за відпрацьовані позивачем святкові та вихідні дні у серпні та вересні 2018 року відповідачем не здійснювалася.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст.121 (гарантії і компенсації при службових відрядженнях) КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Згідно із ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, за яку трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

До структури заробітної плати, визначеної у ст.2 цього Закону, входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (ч.3 ст.2 Закону України "Про оплату праці").

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції №1114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій і натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Отже, кошти на відрядження - це витрати понад заробітну плату, які отримує працівник від підприємства на якому працює та які необхідні для покриття поточних витрат у зв`язку із перебуванням у іншій місцевості, та ці кошти не входять до фонду оплати праці.

Зазначене дає підстави для висновку про те, що до вимог про стягнення витрат за відрядження застосовується тримісячний строк з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Суд першої інстанції вірно встановив, що про порушення свого права на отримання цих витрат позивачу стало відомо в жовтні 2018 року, при проведенні з ним остаточного розрахунку при звільненні, тому дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до особистого тлумачення позивачем норм права та не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 97 Кодексу законів про працю України, конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Статтею 9-1 КЗпП України передбачено, що підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Підприємство може матеріально заохочувати працівників медичних, дитячих, культурно-освітніх, учбових і спортивних закладів, організацій громадського харчування і організацій, що обслуговують трудовий колектив і не входять до його складу.

Відповідно до п.1.6 зазначеного Положення критеріями рівня оплати праці працівників підприємства є: результати господарської діяльності та рівень доходності підприємства; посадові оклади працівників, визначені на основі тарифної оплати праці відповідно до норм чинного законодавства.

Пунктом 3.2 Положення про оплату праці працівників ТОВ «Дніпрорегіонгаз» визначено, що преміювання працівників проводиться згідно наказів по Товариству та згідно окремих затверджених Положень по преміюванню для робітників Товариства.

Відповідно до п.6.3 Трудового договору, укладеного між TOB «Дніпрорегіонгаз» та ОСОБА_1 , працівник може отримувати винагороду за індивідуальні досягнення та за результатами діяльності Товариства за період (квартал, півріччя, рік). Розмір винагороди встановлюється наказом Директора у відповідності з додатком до цього Договору. Винагорода виплачується після закінчення відповідного періоду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши, що рішення про виплату премій впродовж спірного періоду директором ТОВ «Дніпрорегіонгаз» не приймалось, відповідні нарахування не здійснювались, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення квартальних премій.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 522/145/17 (провадження№ 61-37183св18) та від 21 січня 2020 року у справі № 520/7043/17 (провадження № 61-47105св18) від 08 липня 2020 року в справі 761/17815/18-ц (провадження 61-21117св19).

Доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтами не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

В іншій частині рішення не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом на предмет його законності та обгрунтованості.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 липня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко