Номер провадження: 22-ц/813/3705/20
Номер справи місцевого суду: 2-1028/2010
Головуючий у першій інстанції Дудник В.І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

апелянт Ренійська міська рада Одеської області,

позивач за первісним позовом ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 ,

позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ренійської міської ради Одеської області на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 02 вересня 2010 року у складі судді Дудник В.І.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору міни дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.08.2009 між ним та відповідачем був укладений договір міни нерухомого майна. Сторони домовились про всі істотні умови договору, відбулося його повне виконання. Відповідач ухиляється від нотаріального оформлення договору, у зв`язку з чим просив укладений з порушенням вимог про нотаріальне посвідчення договір міни від 29.08.2009, згідно з яким ОСОБА_1 прийняв у власність від ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та гараж, площею 18 кв.м., а ОСОБА_2 прийняла у власність від ОСОБА_1 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , визнати дійсним; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та гараж, площею 18 кв.м.

У вересні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору міни дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, а саме просила укладений з порушенням вимог про нотаріальне посвідчення договір міни від 29.08.2009, згідно з яким ОСОБА_1 прийняв у власність від ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та гараж, площею 18 кв.м., а ОСОБА_2 прийняла у власність від ОСОБА_1 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , визнати дійсним; визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом зазначила, що 29.08.2009 між нею та відповідачем за зустрічним позовом укладений договір міни нерухомого майна. Сторони домовились про всі істотні умови договору, відбулося його повне виконання. Відповідач за зустрічним позовом ухиляється від нотаріального оформлення договору.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 02 вересня 2010 року первісний та зустрічний позови задоволено. Укладений з порушенням вимог про нотаріальне посвідчення договір міни від 29.08.2009, згідно з яким ОСОБА_1 прийняв у власність від ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та гараж, площею 18 кв.м., а ОСОБА_2 прийняла у власність від ОСОБА_1 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , визнано дійсним. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та гараж, площею 18 кв.м. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 .

Не погодившись з рішенням суду в частині визнання дійсним договору міни від 29.08.2009, відповідно до якого ОСОБА_1 прийняв у власність від ОСОБА_2 гараж, площею 18 кв.м., та визнання за ОСОБА_1 права власності на гараж, площею 18 кв.м., Ренійська міська рада Одеської області, вважаючи, що зазначеним рішенням вирішено питання про її права, свободи та обов`язки, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати у вказаній частині та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги, стягнувши витрати по сплаті судового збору за подання скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вказаний гараж розміщений на земельній ділянці, яка є комунальною власністю територіальної громади м. Рені. Судом не були досліджені докази, що підтверджують належність гаража на праві власності ОСОБА_2 , у зв`язку з чим є підстави вважати вказане майно безхазяйною річчю, яка може перейти у власність громади. В якості відповідача судом не було залучено до участі у справі Ренійську міську раду. Суд необґрунтовано визнав дійсним договір міни від 29.08.2009. Можливо має місце підробка стороною у справі договору купівлі-продажу від 05.05.1996 №1578 шляхом дописки «гараж - НОМЕР_1 », згідно якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 . Судом не досліджено, що домовленість про міну досягнуто за відсутності у відповідача права власності на вказане нерухоме майно.

В судове засідання 01.12.2020 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без участі сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 18.12.2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Апелянт оскаржує рішення в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору міни дійсним, згідно якого ОСОБА_1 прийняв у власність від ОСОБА_2 гараж, площею 18 кв.м. та визнання за ОСОБА_1 права власності на гараж, а тому в іншій частині рішення суду не переглядається.

Матеріали справи свідчать, що 05.05.1996 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу №1578 квартири АДРЕСА_1 . В договорі зазначено, що ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 придбала вказану квартиру та за заявою власника квартири відчужується з житлового фонду будинку літ «А», кв. №15 приміщення коридор-4,9, ванна-2,8, кухня -6,00; житлова 16,3, житлова-10,5, кладова-2,2; балкон-0,6, гараж 18. Житлова площа 26,80 кв.м. Квартира, що відчужується за даним договором належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 21.05.1993, згідно якого ОСОБА_3 належить вказана квартира.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи, у реєстраційній книзі №1691 міститься запис №1-62 від 05.05.1996 про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.1996 №1578.

Вказано, що до складу зазначеної квартири входять приміщення: коридор-3,50 кв.м., санвузол-2,70 кв.м., кухня-6,00 кв.м., житлова-19,70 кв.м., житлова-12,60 кв.м., житлова пложа-32,30 кв.м. Загальна площа 44,50 кв.м.

Повідомлено, що за даними реєстраційних книг право власності на гараж, площею 18 кв.м. за ОСОБА_4 на підставі договору-купівлі продажу від 05.05.1996 №1578 не зареєстровано.

Отже, відомості про те, що спірний гараж належить на праві власності ОСОБА_4 відсутні.

29.08.2009 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір міни за яким здійснено обмін наступним нерухомим майном: квартира АДРЕСА_3 , власником якої на підставі договору купівлі-продажу №1578 від 15.05.1996 є ОСОБА_2 на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , власником якої на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 від 30.05.1996 є ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 715 ЦК України, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору міни.

До договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж (ст. 716 ЦК України).

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Згідно із ч.3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимог про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним.

Однак, правило ст. 220 ЦК України щодо можливості визнання договору купівлі продажу дійсним не поширюється на договори купівлі - продажу, предметом якої є земельна ділянка, єдиний майновий комплекс, житловий будинок (квартира) або інше нерухоме майно, оскільки такий правочин підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Це пов`язано з тим, що момент вчинення такого правочину, відповідно до положень ст. ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з його державною реєстрацією.

Зазначений договір міни складений у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений, державну реєстрацію не пройшов, тому стаття 220 ЦК України не може бути застосована до даних правовідносин з вищенаведених мотивів.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно ухвалив рішення про визнання договору міни дійсним.

Крім того, ухвалюючи рішення, судом першої інстанції залишено поза увагою ті обставини, що домовленість про міну спірного об`єкту (гаражу) досягнуто за відсутності у відповідача права власності на вказане нерухоме майно, що свідчить про відсутність повноважень власника будівель і виключає можливість його відчуження іншими особами.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що рішення оскаржене лише в частині вимог щодо гаражу, то апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Ренійської міської ради Одеської області задовольнити.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 02 вересня 2010 року в частині задоволення вимог про визнання дійсним договору міни щодо гаражу та визнання права власності на гараж скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнаннядійсним договору міни щодо гаражу, площею 18 кв.м. відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання дійсним договору міни в частині передачі у власність гаражу площею 18 кв.м. відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 18.12.2020.

Головуючий:

Судді: