КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року місто Київ.

Справа 755/8594/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/14624/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Олійника В.І., Мараєвої Н.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року (у складі судді Катющенко В.П. інформація щодо дати складання повного тексту відсутня )

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просила суд: розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 в розмірі 5 000,00 грн щомісячно, починаючи з набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття на банківський рахунок позивача, зазначений у позовній заяві; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Позовні вимоги про стягнення аліментів обґрунтовувала тим, що 13 липня 2013 року зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з Відповідачем не склалося, стосунки стали холодними та не дружніми. У позивача об`єктивно є можливість надати дитині належні умови для життя та повноцінного розвитку, є кошти для забезпечення дитини усім необхідним, що не позбавляє відповідача як батька обов`язку утримувати дитину до її повноліття при розірванні шлюбу. Позивачу невідомо про існування офіційного місця роботи у відповідача і, водночас, про існування об`єктивних перепон для працевлаштування. Тому відповідач не звільняється від обов`язку забезпечувати дитину до досягнення нею повноліття при розірванні шлюбу. На момент подання цієї позовної заяви до суду, розумним та достатнім розміром для утримання дитини відповідачем, до досягнення дитиною повноліття, є сума в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно на банківський рахунок матері у банку АТ «КБ ПРИВАТ БАНК» (МФО 305299) НОМЕР_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 13 липня 2013 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1006 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 19 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Не погоджуючись із таким рішенням, 28.10.2020 року згідно поштової відмітки, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд змінити оскаржуване рішення в частині стягнення аліментів в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 19 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття та постановити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі 1500, 00 гривень але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі посилається на те, що 10.09.2020 ОСОБА_1 на ім`я судді Катющенко В.П. подано заяву про розгляд справи без його участі та визнання позову. Та посилаючись на постанову Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №588/11/17, зазначає, що суд повинен був врахувати інші докази у справі, які не свідчили про те, що він має змогу сплачувати аліменти в сумі 5000 грн.

Суд не врахував, що йому не надходило жодного поштового відправлення разом із позовною заявою та відповідними додатками. Вперше про зміст вимог позивача та їх точну суму дізнався лише 28.09.2020, після ухвалення рішення суду, що об`єктивно унеможливило подання будь-яких заперечень та доказів.

Посилається на те, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, що відповідач має змогу на сплату аліментів у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, відсутні в матеріалах справи відомості про отримання ОСОБА_1 будь-якого доходу впродовж останніх 6 місяців.

Вказує, що на день підписання апеляційної скарги, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де також зареєстрована його дочка, та де він проживає з іншими членами родини, оскільки не має фінансової можливості знімати окреме житло. Разом з тим, довгий проміжок часу не може знайти офіційну роботу та з серпня 2019 року має тільки тимчасові підробітки. Відтак, його дохід є невеликим та становить щомісячно в середньому 4500-5500 грн. Вважає за необхідне сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн.

Ухвалою від 18 листопада 2020 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Станом на 18 грудня 2020 року відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів поданої скарги, перевіривши подані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд вважав встановленими такі обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві 13 липня 2013 року, про що складено відповідний актовий запис №1006. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на ОСОБА_2 .

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Малолітня дитина проживає разом із позивачем та перебуває повністю на її утриманні.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 9 ст. 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

За вимог ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач визнав позов, ним не подано до суду будь-яких належних та допустимих доказів щодо надання ним коштів на утримання малолітньої доньки, при цьому, відповідач є особою працездатного віку, інших осіб на утриманні не має, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги надані суду докази, оцінюючи їх з позиції належності та допустимості, враховуючи визнання позову відповідачем, приймаючи до уваги вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України, суд встановив наявність підстав для задоволення позову про стягнення аліментів.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів встановила, що вище наведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам Закону, а також найкращим інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд не повинен був приймати визнання позову з боку відповідача, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1,2,4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення, у зв`язку з визнанням позову відповідачем, суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», у разі визнання відповідачем позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним.

Зі змісту заяви про визнання позову, підписаної відповідачем на а.с.46, вбачається, що відповідач визнав позов як про розірвання шлюбу так і про стягнення аліментів.

Суд першої інстанції відповідач не повідомив про розмір своїх доходів, а з огляду на визнання позову, суд виходив з того, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 5000 грн. щомісячно.

Оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідає найкращим інтересам дитини, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову.

Посилання відповідача на те, що він, коли писав заяву про визнання позову не був обізнаний з текстом позовної заяви є непереконливими, оскільки останній мав можливість ознайомитись з позовною заявою в суді, перед підписаням заяви про визнання позову.

Посилання в апеляційній скарзі на, те що відповідач, не має фінансової можливості знімати окреме житло, довгий проміжок часу не може знайти офіційну роботу та з серпня 2019 року має тільки тимчасові підробітки, відтак, його дохід є невеликим та становить щомісячно в середньому 4500-5500 грн. є недоведеними.

Відповідно до статистичних даних , середньомісячна заробітна плата по м. Києву (у середньому по економіці) за 3 квартал 2020 року для чоловіків складає 13338 грн.

Апеляційний суд враховує, те що відповідач є здоровою працездатною людиною, інших утриманців, окрім дитини на яку стягуються аліменти не має, на обліку як безробітний не перебуває, оскільки протилежного матеріали справи не містять. Тобто, при бажанні надати належний рівень матеріального забезпечення дитині, він має можливість в регіоні в якому він проживає працевлаштуватись та заробляти достатньо коштів, з яких витрачати на дитину 5 000 грн. щомісячно.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, та приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги суд дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані докази, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду .

Оскільки, апеляційна скарга ОСОБА_1 залишається без задоволення, то і відсутні підстави для перерозподілу понесених ним судових витрат.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: