Справа № 296/1957/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого - судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судових засідань Туровської К.Б.,

розглянувши у загальному порядку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 04.07.2017 частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та стягнуто з останньої на користь банку 15 458 грн. 02 коп. і судовий збір у сумі 1284 грн. 29 коп.

30.08.2019 відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, ухвалою суду від 03.09.2020 заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Ухвалою від 15.04.2020 заочне рішення суду від 04.07.2017 скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку.

04.08.2020 від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій він також просив розглянути справу без його участі та без участі відповідача.

Представник позивача до суду не з`явився, будь-яких заяв, клопотань не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13.08.2007 між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 2500,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач тривалий строк не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 31.01.2017 утворилась заборгованість у розмірі 19258,02 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 200,17 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 13 864,61 грн., заборгованості за пенею та комісією 3800,00 грн., а також 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 893, 24 грн. - штрафу (процентна складова).

В обгрунтування заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності зазначено, що з розрахунку заборгованості позивача вбачається, що залишок тіла кредиту, винесеного на прострочення з 30.09.2013, складає 200,17 грн. Проте загалом в період з 13.08.2007 по 21.02.2014 відповідачем погашено 4500 грн., в той час, як позивач вказує про видачу відповідачу грошових коштів в сумі 2500,00 грн. та рішенням суду стягується залишок тіла кредиту в сумі 200, 17 грн. Вказане свідчить про відсутність заборгованості за тілом кредиту.

Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справ про стягнеш заборгованості за позовами АТ КБ «Приватбанк» вказує, що Анкета-заява разом з іншим умовами, не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Тому суд задовольняє виключно вимоги про стягнення кредитної заборгованості та лише за тілом кредиту, в межах строків позовної давності, а в іншій частині щодо нарахованих відсотків, неустойки і комісії, відмовляє банку в задоволенні позову.

З розрахунку заборгованості також вбачається, що востаннє погашення заборгованості відбулось 21.02.2014 в сумі 200,00 грн., тобто, строк позовної давності міг перериватись, згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України. Цим стверджується те, що суми заборгованості, які наводить позивач, повинні бути розраховані в зворотному порядку, рахуючи з дати подачі позову. Якщо дата подачі позову відповідає даті, визначеній у вихідних реквізитах позовної заяви, то пеню або штраф позивач мав би розрахувати починаючи з 03.03.2016 р. (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України) - в межах річного строку позовної давності, а заборгованість по тілу кредиту і відсоткам - з 03.03.2014 р. (ст. 257 ЦК України), тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Зважаючи на те, що строк дії картки «Універсальна» співпадає з річним строком кредитування та закінчився 13.09.2008, право позивача вважається порушеним саме з цієї дати, але, з врахуванням переривання строку давності 21.02.2014 право позивача не підлягає захисту, оскільки строк позовної давності сплив до 21.02.2017.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається із ч.ч.1,2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч.3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Правова позиція, викладена у постанові ВСУ 6-2469цс16 від 16.11.2016 р., закріплює, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства».

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що право позивача порушене, оскільки відповідачем не виконано зобов`язання за кредитним договором від №б/н від 13.08.2007, однак позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження поважності причини пропуску строку позовної давності та звернення до суду в строк за захистом своїх прав відповідно.

Відмовляючи у позові суд враховує й ту обставину, що відповідачем надано обґрунтовану заяву про застосування строків позовної давності до заявлених вимог.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК, ст.ст.11, 15, 177, 257, 258, 267, 1047, 1048 ЦК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Cуддя О. П. Сингаївський