Провадження № 2/161/3174/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Денисюка І.В.,

представника позивача Коренги В.А.

представника відповідача Поперецького О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення відсотків за депозитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в Луцький міськрайонний суд Волинської області з позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення відсотків за депозитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 29.05.2017 року між нею та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір № 24956902 на вклад «Мій прогресивний депозит» На виконання даного договору вона внесла кошти в розмірі 100 000 грн. Згідно п. 2.5 договору, якщо вкладник в день повернення депозиту не з`явився в установу банку для отримання депозиту строк дії договору та строк депозиту автоматично продовжується щоразу на строк вказаний в п. 1.1 договору, тобто, на 1 місяць.

28.08.2018 року вона звернулася в банк з приводу повернення коштів з депозитного рахунку, проте, їй усно повідомили, що кошти на рахунку відсутні. 29.08.2018 року на адресу банку вона подала письмову заяву, в якій просила банк виплатити їй депозитні кошти. 04.10.2018 року на її адресу надійшов лист відповідача, де було зазначено, що банком проведено службове розслідування та 27.09.2018 року зібрані матеріали скеровані в ГУНП у Волинській області

22.02.2019 року вона звернулась в Луцький міськрайонний суд з позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення суми депозиту, пені та інфляційних втрат. В ході розгляду справи, а саме 24.07.2019 року, АТ «Ощадбанк» перераховано ОСОБА_1 кошти в сумі 100 000 грн. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 28.02.2020 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 21.05.2020 року позов задоволено частково, стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» в її користь пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення в розмірі 25 000 грн., інфляційні втрати в розмірі 8 500 грн., 3% річних в розмірі 2 712 грн., а всього 36 212, 11 грн.

Вказує, що відповідно до умов п.1.2 договору базова процентна ставка встановлена у розмірі 11.5% річних, яка виплачується до дня фактичного повернення вкладу вкладникові. А тому , банк зобов`язаний нарахувати та сплатити на її користь проценти на банківський вклад в розмірі, визначеному п. 1.2 договору до дня фактичного повернення вкладу. Зокрема, оскільки згідно виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 , відповідачем нараховано і виплачено проценти 29.06.2017 року в сумі 760,90 гривень та 31.07.2017 року в сумі 760,88 гривень, то вважає, що стягненню підлягають проценти за період з 01.08.2017 року по 23.07.2019 року ( дня повернення депозиту), що становить 19716,15 гривень.

Враховуючи викладене, з посиланням на вимоги ст.ст. 599, 1058, 1060, 1061 ЦК України, просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати відсотків за договором № 2456902 на вклад «Мій прогресивний депозит» в сумі 19716, 15 гривень.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

19.09.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. в якому просив відмовити в задоволені позову, вказуючи, що строк дії договору № 2456902 «Мій прогресивний депозит» закінчився 30.08.2018 року внаслідок подання позивачем відповідної заяви до банку про повернення депозитних коштів та припинення договірних зобов`язань, а тому після закінчення строку дії договору проценти на суму вкладу мають нараховуватись у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами. А оскільки за період до 30.08.2018 року позивач на свій картковий рахунок отримувала щомісячно проценти по вказаному договору, то вимога про їх стягнення є безпідставною.

У відповіді на відзив від 23.09.2020 року представник позивача заперечив викладені у відзиві обставини та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов, просив в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 29.05.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі провідного економіста служби роздрібного бізнесу ТВБВ № 10002/0106 (смт. Локачі) філії Волинського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Козак В.О. укладено договір № 24956902 на вклад «Мій прогресивний депозит».

На виконання вказаного договору позивачем відповідно до квитанції № 24956902 (#103356668) від 29.05.2017 року внесено 100 000 грн. на рахунок ОСОБА_1 у ПАТ «Державний ощадний банк України».

Згідно п. 1.1 договору вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_2 на умовах цього договору кошти в сумі 100 000 грн. строком на 1 місяць.

Згідно п. 2.5 договору, якщо вкладник в день повернення депозиту не з`явився в установу банку для отримання депозиту строк дії договору та строк депозиту автоматично продовжується щоразу на строк вказаний в п. 1.1 договору, тобто, на 1 місяць.

28.08.2018 року ОСОБА_1 звернулася в банк щоб повернення депозиту в сумі 100 000 грн. Проте, банк їй депозит не повернув, мотивуючи це тим, що кошти на рахунку відсутні, ними проведено службове розслідування з даного приводу та 27.09.2018 року зібрані матеріали направлено в ГУНП у Волинській області.

Також встановлено, що відповідно до меморіального ордера № АТ «Державний ощадний банк України» перерахував ОСОБА_1 суму депозиту грошові кошти в сумі 100000 гривень з призначенням платежу - повернення коштів за договором № 24956902 від 29.05.2017 року.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У справі «Zolotas проти Греції» (№ 2) від 29 січня 2013 року Європейський суд з прав людини зазначив, що, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin I Perihan Sahin проти Туреччини, № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року)».

Незаконне привласнення працівниками банку коштів, які належать ОСОБА_1 на праві власності, порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка відповідно до статті 5 цього ж Протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).

З огляду на те, що позивач правомірно сподівалася на належне виконання договору вкладу з відповідачем, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі, особи, винні в порушенні правил банківських операцій, у спірних правовідносинах з позивачем діяли від імені банку та розпоряджалися на власний розсуд коштами позивача вже після передачі їх на депозит, отже вчиняли протиправні дії стосовно коштів, які перейшли у власність відповідача, позивач не може бути відповідальною за порушення, вчинені посадовими особами відповідача, оскільки ним виконані умови укладених угод.

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно п. 1.1 договору № 24956902 «Мій прогресивний депозит» вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_2 на умовах цього договору кошти в сумі 100 000 грн. строком на 1 місяць.

Відповідно до п. 2.5 договору, якщо вкладник в день повернення депозиту не з`явився в установу банку для отримання депозиту, строк дії договору та строк депозиту автоматично продовжується щоразу на строк вказаний в п. 1.1 договору, тобто, на 1 місяць.

Відповідно до п.2.2 договору нарахування банком процентів за договором здійснюється з урахуванням календарного числа днів ( неробочих святкових та вихідних включно) кількість днів у році приймається за 365(366).

Строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Пунктом 1.2 договору на вклад «Мій вільний депозит» визначено базову проценту ставку в розмірі 11,5 % річних.

Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до п..2.6 договору сторони домовились, що після закінчення строку дії депозиту, вказаного у п.1.1 договору, або після закінчення продовженого строку депозиту депозит та невиплачені проценти, нараховані до закінчення строку депозиту, вкладник протягом 1 дня може отримати готівкою. Якщо в день повернення депозиту вкладник не отримав депозит та/або проценти, то депозит разом з нарахованими та невиплаченими процентами наступного робочого дня підлягають перерахуванню на поточний рахунок вкладника, вказаний у п.3.3.1 договору, а в разі закриття такого рахунку депозит зберігається на рахунку без нарахування процентів.

Пунктом 3.1.1 договору сторони передбачили, що вкладник має право при намірі відмовитись від автопролонгації договору подати до банку заяву про відмову від автопролонгації.

Крім того, п.3.3.1 договору встановлено, що банк зобов`язаний повернути депозит в день повернення депозиту, визначений відповідно у п.1.1 договору, шляхом перерахування на відповідний рахунок або шляхом видачі готівкою та сплатити нараховані проценти.

З заявою про повернення депозиту в сумі 100 000 грн ОСОБА_1 звернулася в банк 29.08.2018 року. Таким чином, строк дії договору на вклад «Мій вільний депозит», укладеного 29.05.2017 року закінчився 30.08.2018 року, внаслідок подання позивачем відповідної заяви до банку про повернення депозитних коштів та припинення договірних зобов`язань.

Як встановлено судом, проценти на вклад позивачу нараховані та виплачені за червень та липень 2017 року в сумі відповідно 760,90 грн. та 760,88 грн.. За період з серпня 2017 року по серпень 2018 року АТ «Державний ощадний банк України» позивачу проценти не нараховував та не сплачував.

Звертаючись до суду з позовом, позивач додала обґрунтований розрахунок боргу. Відповідач наявний у матеріалах справи розрахунок не спростував, власного розрахунку не надав.

Отже, на думку суду, позивач має право на стягнення процентів за користування її коштами у межах строку дії договору на вклад, тобто за період з серпня 2017 року по серпень 2018 року, що становить відповідно до наданого розрахунку 13042, 73 гривні.

Заперечення представника відповідача, що позивач на картковий рахунок отримувала проценти в період з серпня 2017 року по серпень 2018 року на увагу суду не заслуговують, оскільки, як встановлено, дані кошти зараховувались працівниками банку з призначенням платежу «зарахування на рахунок готівкових коштів в будь-якій установі банку ( в межах регіонального управління», а відтак, банк жодних відсотків не нараховував та не виплачував ОСОБА_1 .

Щодо стягнення процентів за період з вересня 2018 року по 23.07.2019 року ( дату фактичного повернення позивачу депозитних коштів в сумі 100 000 гривень, то дані вимоги до задоволення не підлягають з огляду на наступне.

Закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Відповідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач скористалась своїм правом на відшкодування завданих збитків, пов`язаних з несвоєчасним поверненням депозиту, звернувшись з відповідним позовом до Луцького міськрайонного суду Волинської області, та рішенням від 28 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 21 травня 2020 року, ухвалено стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» в користь ОСОБА_1 3% річних, інфляційні втрати та пеню в загальній сумі 36205, 11 гривень.

З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про стягнення з акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в користь ОСОБА_1 відсотків за депозитним договором за період з серпня 2017 року по серпень 2018 року в сумі 13042 гривні 73 копійки .

Крім того, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 89, 263, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення відсотків за депозитним договором задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в користь ОСОБА_1 відсотки за депозитним договором за період з серпня 2017 року по серпень 2018 року в сумі 13042 гривні 73 копійки.

Стягнути з акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в дохід держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г; ).

Дата складення повного тексту рішення - 11 грудня 2020 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М. Філюк