Справа № 486/158/19 Головуючий у 1-й інстанції Далматова Г. А.
Провадження № 22ц/812/1976/20 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 грудня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю.,

із секретарем: Колосовою О. М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача Очич Т. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 6 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Далматової Г.А. в залі суду в місті Южноукраїнськ Миколаївської області о 14 годині 38 хвилині, зі складенням його повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк»

(далі - ПАТ «Кредобанк»)

про визнання недійсними кредитного договору, договорів застави та поруки,

із застосуванням односторонньої реституції ,

У С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Кредобанк» про захист прав споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору та договорів застави і поруки недійсними з підстав, передбачених статтями 203, 215, 230, 548 ЦК України.

В обґрунтування позову зазначав, що 11 листопада 2016 року між ним та ПАТ «Кредобанк» укладено кредитний договір №5067/2016, який містить несправедливі та невигідні для нього, як позичальника, умови, що передбачають отримання банком прихованого прибутку та виникнення у позивача непередбачених у договорі витрат.

Такими є умови кредитного договору, що викладені у пунктах 3.1, 3.2, 3.3, 3.11, і 9.1.3.

Так, пунктом 3.1 передбачено одноразову сплату комісії за видачу кредиту в розмірі 3,99% від суми кредиту, що становило 21 691 грн 19 коп., а пунктом 9.1.3. встановлено обов`язок позичальника здійснити щорічне страхування транспортного засобу, який буде переданий у заставу, та його цивільної відповідальності, а також самого позичальника від нещасних випадків в одній із страхових компаній, фінансовий стан яких відповідає вимогам банку та перелік яких розміщено на його сайті, що є, на його думку, незаконними та нікчемними, оскільки суперечить вимогам статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також статті 6 Закону України «Про страхування».

Також, в порушення положень частини 4 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» і частини 1 статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», банком перед укладенням та при укладенні договору навмисно приховано та невірно відображено реальну ціну пропонованої фінансової послуги, не надано позичальнику в письмовому вигляді повної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, фактичне значення реальної процентної ставки і подорожчання кредиту, та кінцевої загальної суми кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки та того розміру подорожчання кредиту, які були узгоджені сторонами кредитного правочину, що, на його думку, не дає можливості вважати, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, та свідчить про введення його, як позичальника, в оману банком.

Окрім цього, за умовами кредитного договору первинна процентна ставка визначена у розмірі 15,99%, та повинна діяти до листопада 2019 року, після чого визначається змінювана процентна ставка. В той же час умови не містять застережень щодо коливань первинної процентної ставки за користування кредитними коштами, яка незважаючи на встановлення її розміру за умовами договору, у «Графіку погашення заборгованості» коливається від 16,6% до 16,8%.

За таких обставин, та посилаючись на частину 1 статті 216 ЦК України, і фактичну сплату ним на користь банку 362 038 грн 59коп. кредитних коштів, при визнанні договорів недійсними, просив суд застосувати наслідки недійсності кредитного договору, та стягнути з нього на користь банку залишок неповернутого тіла кредиту на суму 181 600 грн 33 коп..

У відзиві на позовну заяву відповідач вважав її такою, що не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що при укладенні договору позичальник діяв вільно, свідомо, та протягом тривалого часу належно виконував його умови. Позичальника було ознайомлено з орієнтовною вартістю кредиту, графіком його погашення, а також розміром витрат на користь третіх осіб.

Визначена банком у пункті 3.1 кредитного договору комісія є фіксованою і не підлягає зміні. Стосовно положень щодо умов страхування (пункт 9.1.3), то аргументи позивача ґрунтуються на припущеннях, так як обрати страхову компанію та отримати послуги зі страхування, він міг на власний розсуд із переліку установ, що міститься на сайті банку.

Такими же є і доводи позичальника щодо неправомірності підвищення процентної ставки, у разі невиконання вимог щодо страхування, так як закон не передбачає обмежень стосовно розміру процентної ставки або порядку її обчислення.

Порядок встановлення первинної процентної ставки та змінюваної, як і їх оплата позичальником, визначені в умовах договору, та додатку до нього.

Станом на 21 лютого 2019 року позивачем зобов`язання щодо сплати тіла та процентів здійснюється у відповідності до умов кредитного договору, а тому, ці умови погоджені позичальником, та належно ним виконуються.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що заперечення банку на його доводи є суперечливими, незрозумілими та такими, що не відповідають наведеним ним у позові нормам Законів.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 серпня 2019 року по справі призначено судово-економічну експертизу.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 жовтня 2019 року задоволено клопотання експерта, витребувано копію кредитної справи за спірним кредитним договором.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 6 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, вирішено вважати пункт 3.1. кредитного договору №5067/2016 від 11 листопада 2016 року укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» - нікчемним, в задоволенні інших вимог відмолено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, виходив з необґрунтованості позовних вимог щодо визнання недійсним кредитного договору в цілому, оскільки сторони підписали договір досягши згоди з усіх його істотних умов, а також з повідомленням його сукупної вартості.

Обставини, щодо обману позичальника, ним у судових засіданнях не доведено. Визначення експертом розміру реальної процентної ставки, яка перевищує розмір процентної ставки за умовами договору, не має значення, оскільки при визначенні її розміру, окрім процентної ставки, зазначеної у договорі, враховуються усі інші платежі за його умовами, та не призводять до недійсності кредитного договору.

В той же час положення пункту 3.1. кредитного договору щодо сплати комісії є нікчемними, через їх невідповідність частини 3 статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», частині 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 3.6. Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Не погодившись з рішенням в частині відмови у задоволенні його позову, позивач подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність його висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, просив скасувати рішення суду в цій частині, та ухвалити нове про їх задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом не взято до уваги відсутність у нього можливості відкликання згоди щодо укладеного споживчого кредиту, після його підписання.

Вказував на те, що банком до укладення договору не надано йому повної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредитування, та не відображено таку інформацію і в самому договорі, який надрукований дрібним шрифтом, а деякі застереження шрифтом меншим за основний, внаслідок чого відповідачем спотворені фактичні дані та відомості щодо значення реальної процентної ставки, та абсолютного значення подорожчання кредиту, що є істотними умовами договору, та вплинули на його рішення, як позичальника, щодо необхідності придбання послуги з кредитування.

Пункти 3.2 і 3.3 договору щодо порядку встановлення первинної та розрахунку змінюваної процентної ставки є такими, що цілком протирічать законодавству, так як розмір первинної ставки, яка є фіксованою, банком при складенні графіку погашення платежів неправомірно збільшено. При цьому порядок повідомлення позичальника про застосування змінюваної ставки не дотримано.

Крім цього, на думку позивача, умовами кредитного договору не може бути передбачено два види процентних ставок: фіксована і змінювана, що за положеннями пункту 4 частини 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими умовами.

Такими же є і умови, викладені у пункті 5.1 щодо сплати пені в подвійному розмірі за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, так як відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливою є умова щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Також, на думку позивача, судом безпідставно не взято до уваги в якості доказу висновок судово-економічної експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважав скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а її доводи необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

За змістом положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, в тому числі при укладенні договору кредитування. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги про захист прав споживачів.

Згідно до статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини 1 статті 1056? ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюється законом (частина 7 статті 1056? ЦК України)

У відповідності до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі зокрема про тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Також за положеннями статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що 8 листопада 2016 року ОСОБА_1 подав до ПАТ «Кредобанк» письмову анкету-заяву з метою отримання кредиту на придбання автомобіля, де зазначив про те, що ознайомився з пам`яткою клієнта по продуктах автокредитування. У пам`ятці клієнта, яка була надана споживачу, містяться форма, цілі та строк кредитування, максимальна сума кредиту, участь власними коштами, вид процентної ставки (змінюваний), порядок її розрахунку, фіксованої процентної ставки протягом першого періоду кредитування, порядок погашення кредиту та відсотків, вимоги для страхування, види неустойки та інші витрати на користь третіх осіб, тощо (т.1 а.с.45, 48, 232).

Тому, за анкетою-заявою позичальника сам позивач ОСОБА_1 та його поручитель за договором ОСОБА_3 ознайомились та погодилися з умовами надання кредиту, а дружина позивача ОСОБА_3 надала згоду на отримання її чоловіком кредиту та надання в заставу майна. Своїм підписом обидва підтвердили факт отримання ними інформації про умови кредитування у банку (т.1 а.с.232).

За такого, колегія суддів вважає встановленим, що до укладення кредитного договору, який оспорений позичальником, останнього ознайомлено із основними умовами надання кредиту, що підтверджує факт надання банком позичальнику документів, які передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та передують укладенню договору зі споживчого кредитування, і тому, усі посилання позивача на порушення його прав банком за цими обставинами, є неспроможними.

У подальшому, 11 листопада 2016 року, після ознайомлення з умовами кредитування за поданою анкетою-заявою, між ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Кредобанк», який змінив назву на АТ «Кредобанк», укладено кредитний договір №5067/2016, за яким банк надав позивачу споживчий кредит в розмірі 543 638 грн 92 коп. на придбання автомобіля та оплати 20 858 грн. 92 коп. страхування від нещасних випадків, зі сплатою первинної базової процентної ставки в 15,99% річних у перший період та у подальшому сплатою змінюваної процентної ставки за певним алгоритмом, а також здійснення платежів на погашення кредиту відповідно до графіку погашення заборгованості, який є додатком до цього договору (т. 1 а.с.6-8,45, 222-225).

Крім того, за умовами договору встановлена одноразова сплата позичальником за видачу кредиту комісії в розмірі 3,99% від загальної суми кредиту (пункт 3.1).

У відповідності до розділу 3 кредитного договору визначено порядок проведення розрахунків між сторонами із застосуванням змінюваної процентної ставки, яка у період з моменту підписання договору і до 30 листопада 2019 року визначена як первинна процентна ставка в розмірі 15,99%, а починаючи з другого та всіх наступних періодів дія кожної ставки визначена тривалістю 3 місяці. Проценти за користування кредитом повинні сплачуватися в розмірі встановленому для цих періодів значенням змінюваної процентної ставки, з врахуванням відповідного алгоритму: змінювана процентна ставка дорівнює базовій ставці з додаванням 3,9 % маржі. При цьому максимальна зміна значення змінюваної процентної ставки протягом року кредитування не може перевищувати 5% від значення змінюваної процентної ставки діючої на перший календарний день року кредитування.

Також визначено, що про будь-яку зміну розміру процентної ставки у відповідності до алгоритму, визначеному за цим договором, банк повинен повідомити позичальника шляхом надсилання письмового повідомлення на його поштову адресу.

Пунктом 9.1.3. передбачений додатковий обов`язок позичальника по здійсненню страхування, а саме: транспортного засобу, який буде переданий у заставу; цивільної відповідальності позичальника; та самого позичальника від нещасних випадків на користь банку. Страхування повинно здійснюватися, починаючи з моменту видачі кредиту та протягом усього строку дії кредитного договору, в одній із страхових компаній, фінансовий стан яких відповідає вимогам банку, та перелік яких розміщений на офіційній інтернет сторінці банку.

У випадку невиконання позичальником умов щодо страхування, склад процентної ставки за користування кредитними коштами збільшується на 5% вище діючої, починаючи з 1 числа наступного місяця, після закінчення дії попереднього договору страхування. При цьому, у разі виконання умов щодо страхування, розмір маржі в складі процентної ставки встановлюється на попередньому рівні, починаючи з наступного дня після виконання цієї умови.

Крім цього, за умовами, що викладені у пунктах 3.15 і 5.1 договору, встановлена відповідальність позичальника, у випадку неповернення ним кредиту у визначений договором строк або несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором, шляхом сплати ним пені в розмірі подвійної діючої по договору процентної ставки, але не менше 10 грн. за кожен день прострочення.

До кредитного договору також складено додаток, який підписаний позичальником ОСОБА_1 , і в якому міститься порядок надання кредиту, види послуг та розмір тарифу, а окремим пунктом 4.2 визначені орієнтовні витрати клієнта на користь третіх осіб з послуг страхування (т. 1. а.с.47).

У день укладення кредитного договору, 11 листопада 2016 року, та в якості забезпечення виконання його умов, між банком та позичальником укладено договір №1059 застави автотранспортного засобу - автомобіля SCODA OCTAVIA А7, 2016 року випуску, та окремий договір поруки, між банком та дружиною позивача ОСОБА_3 (т. 1 а.с.10-11, 226-231).

Відтак, наведені судом обставини свідчать про те, що оспорюваний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач, як позичальник, на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. Сам кредитний договір з додатками містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки, періоду та порядку її нарахування, переліку, розміру й бази розрахунку неустойки, період внесення платежів.

У пункті 2.2 вказана мета укладення договору споживачем, якою є оплата за договором купівлі-продажу транспортного засобу, і тому сума кредиту надана позичальнику банком на строк до 1 листопада 2023 року, у відповідності до пункту 2.1 та в розмірі 543 638 грн 92 коп., для оплати покупки автомобіля та сплати суми страхування. Також визначено розмір та порядок нарахування плати за користування кредитом із застосуванням змінюваної процентної ставки, в значенні первинної процентної ставки на перший період, з моменту укладення договору і до листопада 2019 року, а саме в розмірі 15,99% річних, та з визначенням трьохмісячної тривалості всіх наступних періодів дії ставки та порядку їх розрахунку, виходячи з розміру базової процентної ставки із застосуванням маржі в 3,9% (пункти 3.2.-3.6.).

Умови і порядок видачі і погашення кредиту чітко визначені розділами 2 та 4 кредитного договору, де пунктами 4.1, 4.1.1 передбачено, що повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами рівними сумами (ануїтетний платіж), протягом усього строку кредитування не пізніше останнього робочого дня наступного місяця.

Види забезпечення зобов`язань позичальника зазначені у розділі 6 договору, відповідальність сторін у розділі 5.

За пунктом 2.9 кредитного договору визначено право позивача, як позичальника, відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, що за своїми положеннями відповідає правам споживача, що визначені частиною 6 статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на час укладення спірного договору).

Однак, ОСОБА_1 , як споживач кредитних послуг, додаткових вимог щодо умов спірного договору при його укладенні не заявляв, протягом чотирнадцяти календарних днів свою згоду на отримання кредиту не відкликав, та кредитні кошти банку не повернув. Навпаки, використав кредитні кошти за призначенням, та у подальшому виконував належним чином узгоджені умови договору.

Отже, доводи апелянта щодо порушення його прав з отримання інформації щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки, зокрема, реальної процентної ставки за графіком платежів (т.1 а.с.46, 224-225), як до укладення договору, так і в момент його підписання, не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду цивільної справи.

Щодо формату шрифту складених та підписаних документів, то у випадку неможливості позичальника належно ознайомитися з наданими йому банком документами, він міг заявити про це при їх складанні та скористатися послугами компетентних осіб, але цього не зробив, та діяв на власний розсуд. Формат шрифту та його викладення не є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Також є неспроможним і обґрунтування позичальника, як підстави для визнання кредитного договору недійсним, придбання ним послуги зі страхування в одній із пов`язаних з банком осіб, оскільки з такими умовами щодо страхування він особисто ознайомлений при підписанні, як відповідної пам`ятки, ще до підписання договору, так і при підписанні самого кредитного договору та додатку до нього, а сама послуга та особа страховика обрана ним на власний розсуд із переліку страхових компаній, який міститься на відповідному сайті банку.

Порядок нарахування та можлива сплата позичальником пені, що оспорюються апелянтом в змісті апеляційної скарги, не були предметом судового розгляду у суді першої інстанції, викладені позивачем лише в змісті скарги, та ґрунтуються виключно на припущеннях, без врахування положень діючого законодавства, які містяться у статті 551 ЦК України. Відомості про нарахування пені за укладеним договором у матеріалах справи відсутні, а тому такі доводи позивачем викладені в апеляційній скарзі в якості можливого порушення банком його прав, як споживача кредитних послуг, та не стосуються його порушених, невизнаних або оспорених прав, за захистом яких він звернувся до суду.

Щодо вимог позивача про визнання недійсним кредитного договору, з огляду на визначення у договорі розміру процентної ставки, та його зміни, а також її реальному нарахуванні при сплаті платежів, то колегія суддів враховує наступне.

Статтею 1056? ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, та не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

За такого, посилаючись на диспозицію цієї норми матеріального права, позивач вважав умови кредитного договору про порядок визначення та розрахунку процентної ставки за договором несправедливими, та такими, які впливають на підстави визнання його недійсним в цілому.

На його думку, за укладеним ним договором банком визначена як фіксована процентна ставка, так і змінювана, що суперечить наведеним ним положенням ЦК України. А розрахунок реальної ставки, за якою він сплачував платежі банку, та її збільшення банком в односторонньому порядку без його повідомлення, є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Разом з тим, визначення статтею 1056? ЦК України видів процентних ставок, не забороняє, при досягненні згоди між сторонами, та дотриманні відповідного порядку, використання різного виду ставок за умовами одного договору.

В той же час, із змісту оспореного договору вбачається, що сторонами визначено застосування одного виду процентної ставки змінюваної, періоди її нарахування та порядок. Визначення конкретного розміру первинної ставки у першому періоді дії договору не вказує на застосування у договорі фіксованого розміру процентної ставки.

Посилання апелянта на нарахування банком іншої реальної ставки за договором в розмірі 18,9%, замість визначеної у першому періоді в 15,99%, спростовуються дослідженням, викладеним у висновку експерта Миколаївського НД ЕКЦ МВС України №72 від 27.12.2019 (т.1 а.с.12), на підставі якого позивач обґрунтовує свої доводи. Експертом встановлено, що реальна ставка на момент підписання договору кредиту, містить у собі дві складові, а саме: первинну процентну ставку в 15,99% і одноразово сплачену комісію в 3,99%, про які позичальник був обізнаний, як до підписання договору, так і при його підписанні, та свідомо виконав взяті на себе зобов`язання.

Отже, за висновком експерта така ставка включає, окрім процентної ставки за користування кредитними коштами, інші види платежів за договором, стосовно яких позичальник був обізнаний, а розмір реальної ставки визначено експертом лише на дату підписання договору, тобто має разовий характер.

Тому такі обставини були усвідомлені позичальником, та не були приховані від нього банком.

Окрім цього, за висновком експерта (т.1 а.с.241-268) встановлено, що до грудня 2018 року банком нараховані ануїтентні платежі з використанням первинної процентної ставки в розмірі 15,99% у відповідності до умов кредитного договору, а починаючи з грудня 2018 року банком застосовано іншу процентну ставку, ніж визначена у першому періоді, яку саме експертом не встановлено.

Тому експертом проведені перерахунки, та визначено, що у графіку погашення заборгованості, який узгоджено та підписано сторонами, за період з 11.11.2016 по жовтень 2019 року передбачено збільшення сплати процентів на загальну суму 12 619 грн 29коп., але не встановлено за рахунок яких саме платежів та яких видів процентів: за користування кредитними коштами, за комісією, за порушення зобов`язань тощо.

Також за цей же період, але вже самим експертом встановлено збільшення не на 12 619 грн 29 коп., а на 15 690 грн 21 коп., та при розрахунку в таблиці вказано, що частина таких сум віднесена банком в якості погашення інших процентів, в тому числі за порушення строків внесення платежів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень прав та інтересів позичальника, які свідчать про несправедливі умови укладеного договору в частині визначення розміру, порядку нарахування та встановлення процентів за користування кредитними коштами, та свідчили про введення в оману споживача при укладенні кредитного договору, та були б підставою для визнання його недійсним з цих підстав.

У випадку встановлення невірного розподілу банком сплачених позичальником платежів в деякій частині, такий спір може бути вирішений в порядку перевірки виконання сторонами умов договору та визначення суми заборгованості, за її наявністю, та не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В той же час за статтею 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення.

Під помилкою у цьому випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття суб`єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на волевиявлення особи, за відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

За статтею 230 ЦК України правочин, вчинений під впливом обману є оспорюваним.

В пунктах 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відтак, у розумінні цих норм ЦК України, положення Закону України «Про захист прав споживачів» повинні застосовуватися до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Разом з тим, позивачем у судових засіданнях за допомогою належних доказів не доведено, що він при укладенні кредитного договору помилився щодо обставин, які є істотними, і помилка ним допущена під впливом обману, тобто навмисного введення банком його в оману щодо обставин, які вплинули на укладення ним кредитного договору.

Відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним, свідчить і про відсутність підстав, за заявленими позичальником вимогами, для визнання, як наслідок, недійсними і договорів застави і поруки.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що заявляючи вимоги про визнання поруки недійсної, позивач не вказав у позові поручителя в якості учасника справи, та поставив такого питання і перед судом першої інстанції.

Отже, установивши такі факти, суд на виконання вимог статей 263, 264 ЦПК України вірно визначився із характером спірних правовідносин та правовими нормами, що підлягали застосуванню, врахував положення статей 526, 1049, 1054, 1056? ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки та банківську діяльність», Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а також відповідні положення умов кредитного договору й обґрунтовано залишив позов ОСОБА_1 в частині визнання недійсними договорів та стягнення з позивача на користь банка залишку за тілом кредиту - без задоволення.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення, в оскарженої позивачем частині, без змін, оскільки судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Рішення суду в частині задоволених вимог, не є предметом апеляційного перегляду, оскільки учасниками справи не оскаржено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 6 жовтня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський

О. В. Локтіонова