Справа № 308/7806/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участі секретаря судових засідань Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ужгороді скаргу ОСОБА_1 на дії Ужгородської районної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в частині накладення арешту на кошти боржника,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії органу державної виконавчої служби в частині накладення арешту на кошти боржника. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 23.04.2020 року головним державним виконавцем Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Созанською Мариною Георгівною було накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови, крім коштів що містяться на рахунках, накладення арешту та звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Вважає вказану постанову протиправною, оскільки він використовує рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК, для отримання пенсії, яка є його єдиним джерелом доходу. Зазначає, що внаслідок накладеного арешту на рахунок він не може отримати свою пенсію.

Враховуючи викладене, з урахуванням заяви про уточнення скарги, просить скасувати постанову про арешт коштів боржника від 23.04.2020 року в рамках виконавчого провадження №28600064 в частині накладення арешту на спеціальний рахунок, на який йому нараховується пенсія.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився та надав суду клопотання, в якому зазначив, що вимоги скарги підтримує в повному обсязі та просить суд провести розгляд справи за його відсутності.

Заступник начальника Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Созанська М.Г. повідомлялася судом про час та місце розгляду скарги, однак до суду не з`явилася, проте надала суду заяву, за якою просить суд відмовити у задоволенні скарги та просить суд провести розгляд справи за її відсутності. Згідно поданого відзиву вказала, що скарга є безпідставна та необґрунтована та зауважила на пропуск строку на звернення з такою до суду.

А тому суд розглядає дану скаргу без участі сторін, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду скарги.

За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали скарги, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З наявної в матеріалах справи довідки №1074 від 10.06.2020 року по ОР 01, виданому ОСОБА_1 вбачається, що він знаходиться на обліку в Ужгородському відділі обслуговування громадян і отримує пенсію по інвалідності.

Також, відповідно до копії довідки МСЕК ОСОБА_1 являється інвалідом третьої групи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію, для отримання якої відкритий рахунок № НОМЕР_1 у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується

довідкою №5DLRC23GBF4AVVVF від 16.12.2020 року.

Судом також встановлено, встановлено, що 23.04.2020 року заступником начальника Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Созанською М.Г. винесено постанову про арешт коштів боржника та накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику в рамках виконавчого провадження №28600064 щодо виконання виконавчого документа: виконавчого листа №2-4596 від 09.07.2011 року виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян, починаючи з 08.06.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Так, зі змісту постанови від 23.04.2020 року, не вбачається, що державним виконавцем було накладено арешт включно і на пенсійний рахунок. Арешт накладався на всі відкриті рахунки, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови.

У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 642/6675/18 зазначено наступне: "Колегія суддів доходить висновку, що доводи касаційної скарги про те, що законодавством не заборонено державному виконавцю накладати арешт на рахунок боржника на який надходять пенсійні виплати є безпідставними, так як чинним законодавством передбачений окремий порядок здійснення таких відрахувань, а тому суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що арешт пенсійних коштів особи, після вирахування у неї сум аліментів за судовим рішенням, позбавляє її джерел до існування та порушує її право на соціальний захист.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу на ту обставину, що відповідно до п.1 ст. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом."

Проте, державний виконавець наклав арешт на соціальний рахунок заявника, що виключає можливість власника рахунку користуватися іншою відсотковою частиною таких коштів.

А статтею 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

За таких обставин, вважаю доведеним, що інтереси та права заявника були порушені, оскільки в ході виконавчого провадження фактично накладено арешт на кошти, які надходять у вигляді пенсії боржника, без відповідних на те правових підстав.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене приходжу до висновку, що вимоги скарги підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 258-260, 353, 354, 447-452 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Ужгородської районної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в частині накладення арешту на кошти боржника задовольнити.

Скасувати постанову заступника начальника Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Созанської М.Г. у межах виконавчого провадження № 28600064 про арешт коштів боржника від 23.04.2020 року в частині накладення арешту на кошти, що надходять на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 , відкритий в AT КБ «ПРИВАТБАНК», який використовується для зарахування пенсії.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко