печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Суддя Печерського районного судум. Києва Григоренко І.В., перевіривши на відповідність вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до держави України в особі Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України про визнання незаконними рішення державних органів та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до держави України в особі Міністерства юстиції України (далі ? відповідач-1, Мін`юст) та Державної казначейської служби України (далі ? відповідач-2, ДКСУ) в якому просить:

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) держави України в особі: Рівненського районного суду Рівненської області, апеляційного суду Рівненької області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Волинського апеляційного суду щодо допущення порушення розумних строків розгляду судами скарг, поданих позивачем на постанову помічника Рівненського прокурора з нагляду за додержанням законів під час виконання судових рішень в кримінальних справах

ОСОБА_2 від 18.04.2011 року про відмову в порушенні кримінального провадження за ознаками складу злочинів, передбачених ст.ст. 191, 364, 365, 367 Кримінального кодексу України, щодо посадових осіб державного закладу «Городищенська виправна колонія

№ 96».

- стягнути з Держаної казначейської служби України на користь позивача шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в рахунок відшкодування моральної шкоди (завданої надмірно тривалим розглядом судових справ, загалом протягом восьми років десяти місяців та семи днів і бездіяльністю відповідача-1 щодо незабезпечення належної організації роботи судів для можливості розглядати справи в розумні строки) в розмірі 530000 грн.

Згідно ч. 1, 3 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України), кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 з доданими до неї матеріалами, судом встановлено, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

У п. 101 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня

1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Зі змісту позовної заяви та позовних вимог вбачається, що позивач висуває дві самостійні вимоги: визнання бездіяльність конкретних судів незаконними та відшкодування моральної шкоди, завданої такими діями. Водночас, визначаючи відповідачів у справі ОСОБА_1 узагальнив перелік судів, рішення та бездіяльність яких просить визнати незаконними, до одного відповідача ? держава Україна в особі Міністерства юстиції України.

Таким чином, ураховуючи позицію Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року та зміст позовних вимог, позивачу слід уточнити склад осіб, які братимуть участь у справі, а також конкретизувати зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, до позовної заяви додано клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору, яке обґрунтовано тим, що позивач є особою, засудженою до довічного позбавлення волі, відбуває покарання у Державні установі «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» та не має джерел доходу, оскільки перебуває на повному державному забезпеченні. На підтвердження зазначеного позивачем долучено до позову копію довідки від 23.07.2020 року № 4/5982, виданої Державною установою «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)».

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов?язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно довідки від 23.07.2020 № 4/5982, виданої Державною установою «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», ОСОБА_1 , 1980 року народження, з 30.06.2010 року по 23.07.2020 року відбуває покарання у Державні установі «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», за цей період не працював, доходів від трудового використання не мав, перебуває на повному державному забезпеченні й не має коштів на особистому рахунку.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексам. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення, одночасно підтверджуючи достовірність наданої копії доказу.

Разом з тим копія згаданої довідки не містить підпису із зазначенням дати засвідчення ані позивача, ані уповноваженого представника, тобто цей доказ не відповідає вимогам засвідчення копій: не містять підпису, дати посвідчення. Окрім того, довідка містить відомості стосовно позивача, актуальні станом на 23.07.2020 року, тоді як сам позов підписано позивачем 22.10.2020 року.

Водночас, у п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк та до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, а також особи, взяті під варту, - у справах, пов`язаних із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до статті 537 Кримінального процесуального кодексу України, у разі відсутності на їхніх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору.

Таким чином, суд позбавлений можливості вирішити питання про звільнення позивача від сплати судового збору за подання даного позову у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних та достатніх доказів у розумінні ст.ст. 77, 80 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов?язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 530000 грн. позивачем не повно викладено обставини справи з зазначенням посилань на відповідні докази щодо спричинення йому моральної шкоди саме відповідачем-1, а також наявності причинно-наслідкового зв?язку між бездіяльністю відповідача-1.

Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди та, відповідно, не містить відомостей в чому полягає можлива заподіяна йому моральна шкода саме відповідачем-1, розмір якої визначено позивачем в 530000 грн.

Окрім наведеного, суд вважає за необхідне зауважити, що у ст. 10 Конституції України зазначено, що державною мовою в Україні є українська мова. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у Рішенні від 14.12.99 N 10-рп/99 (справа N 1-6/99) положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким «державною мовою в Україні є українська мова», треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (ч.5 ст. 10 Конституції України).

Закон України «Про забезпечення функціоннування української мови як державної», серед іншого регулює функціонування і застосування української мови як державної у сферах суспільного життя, визначених цим законом, на всій території України.

Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 14 Закону України «Про забезпечення функціоннування української мови як державної» у судах в Україні судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. Суди ухвалюють рішення та оприлюднюють їх державною мовою, у порядку встановленому законом. Аналогічні за змістом приписи викладено у ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» судовчинство в Україні, зокрема, у цивільнх справах здійснюється державною мовою, що так само підтверджується положеннями ч. 1 ст. 9 ЦПК України.

Суд також зазначає, що зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається підстав для здійснення судочинства в межах розгляду даної справи регіональною мовою.

Відтак, позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогами чинного законодавства в частині звернення до суду державною мовою, оскільки її викладено російською мовою, а відтак, вказаний недолік також підлягає усуненню.

Ураховуючи наведене, оскільки позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, йому необхідно усунути зазначені в ухвалі недоліки, надати належні та достатні докази звільнення від сплати судового збору, визначені чинним законодавством, подати позовну заяву в новій редакції разом із копіями заяви та долученими до неї документами відповідно до кількості учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п?яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Аналізуючи викладене, позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення виявлених судом недоліків.

У разі усунення недоліків, позовну заяву в новій редакції необхідно подати разом із копіями заяв та доданими до неї документами відповідно до кількості учасників процесу.

Роз`яснити позивачу, що згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до держави України в особі Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України про визнання незаконними рішення державних органів та стягнення моральної шкоди, - залишити без руху та надати строк для усунення недоліків.

Роз`яснити позивачу право протягом десяти днів з дня отримання ухвали усунути виявлені недоліки, шляхом подання заяви з додержанням вимог, встановлених ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Григоренко