печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3613/20-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Диба І.Б.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

третя особа: приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шевчук Дмитро Валерійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Волощук Олександр Миколайович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шевчук Дмитро Валерійович, про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

24 січня 2020 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

16 січня 2020 року їй стало відомо, що невідомі особи здійснюють заміну замків у вхідних дверях у її квартирі. Прибувши на місце вона викликала поліцію та потрапила у квартиру. Згодом дізналася про існування правовстановлюючих документів на належну їй квартиру, а саме: договору міни від 13 січня 2020 року, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідченим приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шевчуком Д.В.

За цим договором квартира АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_3 в обмін на кольє з білого золота вагою 210 гр, інкрустована діамантами вагою 68,5 карат.

В пункті 2 договору міни зазначено, що квартира належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25 лютого 2000 року, №1/1701, посвідченого Бабич С.Г. , генеральним директором будівельно-паливної біржі «Українська біржа», зареєстрованого КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 03 березня 2000 року, в реєстровій книзі № д 135-82, за №43168.

Зазначена інформація не відповідає дійсності, адже з відповіді КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-745 (И-2020) від 21 січня 2020 року вбачається, що право власності на квартиру за ОСОБА_2 не зареєстроване.

Крім того, за результатами посвідчення договору міни приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шевчук Д.В. не зареєстрував майно за ОСОБА_3 у встановленому законом порядку, який передбачає одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном та реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ураховуючи вищевикладене, договір міни, укладений 13 січня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шевчуком Д.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1, підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення.

Посилаючись на викладене, позивач просила про задоволення позову.

До позовної заяви представник позивача додав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вносити будь-які зміни (записи) до Державного реєстру речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень, а також вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, перереєстрації, скасування реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень стосовно зазначеного об`єкта нерухомості.

Крім того, представник позивача подав заяву про забезпечення доказів, в якій просив витребувати у приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шевчука Д.В. належним чином завірену копію договору міни від 13 січня 2020 року разом з усіма матеріалами, на підставі яких було посвідчено даний договір, в тому числі договір купівлі-продажу квартири від 25 лютого 2000 року №1/1701, посвідчений Бабич С.Г., генеральним директором будівельно-паливної біржі «Українська біржа», зареєстрованого КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 03 березня 2000 року, в реєстровій книзі № д 135-82, за №43168.

Ухвалою судді від 31 січня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 31 січня 2020 року заяву Волощука О.М. про забезпечення позову задоволено.Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вносити будь-які зміни (записи) до Державного реєстру речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень, а також вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, перереєстрації, скасування реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень стосовно зазначеного об`єкта нерухомості.

Ухвалою судді від 31 січня 2020 року заяву Волощука О.М. про забезпечення доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шевчука Д.В. належним чином завірену копію договору міни від 13 січня 2020 року разом з усіма матеріалами, на підставі яких було посвідчено даний договір, в тому числі договір купівлі-продажу квартири від 25 лютого 2000 року №1/1701, посвідчений Бабич С.Г.,генеральним директором будівельно-паливної біржі «Українська біржа», зареєстрованого КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 03 березня 2000 року, в реєстрову книгу № д 135-82, за №43168.

03 березня 2020 року від приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шевчука Д. В. надійшли матеріали справи №02-03 ОСОБА_2 від 13 січня 2020 року.

10 березня 2020 року від Шевчука Д.В. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

27 квітня 2020 року від ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантинних заходів.

10 липня 2020 року від представника позивача надійшло клопотання про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду.

Ухвалою суду від 10 липня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Відзиву від відповідача у встановлені ЦПК строки до суду не надходило.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

10 грудня2020 року від ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантинних заходів.

Судом звертається увага на те, що судові засідання були призначені на 05 березня липня 2020 року, 27 квітня 2020 року, 04 червня 2020 року, 10 липня 2020 року, 07 вересня 2020 року, 01 жовтня 2020 року та 10 грудня 2020 року. Відповідач неодноразово подавала клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на введення карантину у зв`язку з епідемією COVID-19.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.12.2020 (в редакції на момент ухвалення рішення) на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів № 343 відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів. Постановою Кабінету Міністрів № 392 запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Водночас, суд звертає увагу на те, що за положеннями ст. 129 Конституції України, ст. 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 240 ЦПК України).

При цьому, суд також враховує, що відповідачем не надано жодних документів, які підтверджують неможливість відповідача або її представника бути присутніми в судових засіданнях, відповідач не скористався своїм правом на проведення відеоконференції в судовому засіданні поза межами приміщення суду відповідно до положень ст. 212 ЦПК України чи подати заяву про розгляд справи у її відсутність, що свідчить про недобросовісне користування відповідачем своїми процесуальними правами.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Згідно положень, визначених у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» №11 від 17.10.2014, при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші). Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Суд установив, що 28 грудня 2006 року ОСОБА_1 , як покупець та ОСОБА_7 , як продавець уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Зазначений правочин зареєстрований в державному реєстрі правочинів 28 грудня 2006 року.

13 січня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір міни, відповідно до якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 передала в обмін ОСОБА_2 кольє з білого золота вагою 210 гр, інкрустована діамантами вагою 68,5 карат. Зазначений договір посвідченим приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шевчуком Д. В.

В п. 2 договору міни зазначено, що квартира належить відчужувачу ( ОСОБА_2 ) на підставі Договору купівлі-продажу від 25 лютого 2000 року, №1/1701, посвідченого Бабич С.Г. , генеральним директором будівельно-паливної біржі «Українська біржа», зареєстрованого КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 03 березня 2000 року, в реєстровій книзі № д 135-82, за №43168.

Згідно з повідомленням старшого слідчого Печерського РУ ГУ НП у м. Києві про початок досудового розслідування встановлено, що 16 січня 2020 року о 19:00 годині невідома особа намагалась шахрайським шляхом заволодіти квартирою АДРЕСА_1 .

Відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 січня 2020 року.

Згідно з повідомленням КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 . Крім того, зазначена квартира за ОСОБА_2 або за ОСОБА_3 не зареєстрована.

Відповідно до інформаційної довідки від 23 січня 2020 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не зареєстроване.

З матеріалів справи №02-03 ОСОБА_2 щодо посвідчення оспорюваного договору міни, що надійшли до суду від приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шевчука Д. В. вбачається, що 25 лютого 2000 року ОСОБА_1 як продавець та ОСОБА_2 як покупець уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що посвідчений генеральним директором будівельно-паливної біржі «Українська біржа`Бабич С.Г. та зареєстрований КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 03 березня 2000 року, в реєстрову книгу № д. 135-82, за №43168.

Згідно з довідкою КП «Липкижитлосервіс» ОСОБА_2 дійсно зареєстрований в АДРЕСА_1 і є власником особового рахунку на цю житлову площу.

Згідно з інформаційною довідкою від 03 січня 2020 року Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, а саме: квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу 25 лютого 2000 року, зареєстрованого 03 березня 2000 року в реєстровій книзі № д. 135-82, за №43168.

Згідно з технічним паспортом від 09 квітня 2012 року квартира АДРЕСА_1 розташована на 9 поверсі складається з 4 кімнат житловою площею 127,5 кв.м та загальною площею 225,9 кв.м.

Згідно з інформаційною довідкою від 03 січня 2020 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не зареєстроване.

Згідно з інформаційною довідкою від 13 січня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно не зареєстроване.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначене право кожної особи на захист свого порушеного цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною 3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першоїстатті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 319 ЦК України).

Згідно зі статями 321,386 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як установлено судом, підставою для визнання недійсним договору міни, позивач, зазначила про недодержання під час його укладання вимог частини першої статті 203 ЦК України, оскільки лише власник майна має право розпоряджатися ним та лише за відсутності обмежень встановлених законом.

Суд установив, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 виникло у ОСОБА_1 28 грудня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 182 ЦК України, в редакції, чинній на час укладення ОСОБА_8 договору купівлі-продажу квартири право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно з наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно таким органом є бюро технічної інвентаризації.

Отже, ОСОБА_1 зареєструвала своє право власності на квартиру в установленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів та відповіддю КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», наданого на запит представника позивача від 21 січня 2020 року.

Згідно з матеріалами, що надані приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шевчуком Д.В. Зернова Р.В. та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу вказаної квартири ще 25 лютого 2000 року. Отже, позивач не мала можливості укладати договір купівлі-продажу у лютому 2000 року, оскільки не була власником зазначеної квартири.

Крім того, згідно з копією паспорта ОСОБА_2 на момент укладення із ОСОБА_1 договору купівлі-продажу йому виповнилось 16 років.

Згідно зі статтею 13 ЦК Української РСР (1963 року), в редакції, чинної на час укладення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири неповнолітні віком від п`ятнадцяти до вісімнадцяти років вправі укладати угоди за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальників.

Ураховуючи те, що в матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_2 укладав зазначену угоду за згодою своїх батьків, відсутні підстави уважати, що ОСОБА_2 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 у передбачений законом спосіб.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що під час укладення спірного договору міни від 13 січня 2020 року відповідач не був власником квартиру АДРЕСА_1 , тому не набув права на розпорядження зазначеним нерухомим майном.

Статтею 71 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Ураховуючи те, що позивач надала належні та допустимі докази того, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , внаслідок укладення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору міни належної позивачу квартири, порушуються її права як власника, наявні правові підстави для визнання оспорюваного договору міни недійсним.

Згідно положень ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідачів судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства просудові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (п.35). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну (п.36).

У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 4, 15, 16, 203, 215, 317, 321, 386 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 280, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шевчук Дмитро Валерійович про визнання договору недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір міни від 13 січня 2020 року, укладений ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шевчуком Дмитром Валерійовичем та зареєстрований в реєстрі під №1, за яким ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 кольє з білого золота вагою 210 гр, інкрустована діамантами вагою 68,5 карат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 420, 40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 420, 40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідачі: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 );

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повний текст судового рішення складено 17 грудня 2020 року.

Суддя О.Л. Бусик