Справа № 465/2351/20 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/811/2896/20 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.

при секретарі: Матяш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 , з участю заінтересованих осіб: ОСОБА_1 та Франківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування, про видачу обмежувального припису,-

в с т а н о в и в:

24.04.2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис, яким вжити заходи щодо тимчасового обмеження прав до її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , а саме: заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалих осіб, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 300 м до місця навчання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців.

Заяву обґрунтовувала тим, що вона та ОСОБА_1 з 06 вересня 2001 року перебували у шлюбі. Вона та відповідач є батьками двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 червня 2015 року шлюб між ними було розірвано. Причиною розірвання шлюбу стало те, що ОСОБА_1 систематично, протягом тривалого часу вчиняв щодо неї фізичне та психологічне насильство у присутності дітей. Після розірвання шлюбу насильство не припинилося. Зокрема, вона зверталася в поліцію щодо епізодів, які сталися 7 жовтня 2015 року, 14 жовтня 2015 року та 15 жовтня 2015 року. За даними фактами вироком Личаківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2018 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 січня 2019 року, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України (справа № 463/6238/15-к). Судом у зазначеній кримінальній справі встановлено, що 14 жовтня 2015 року ОСОБА_1 заподіяв ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді синців на обличчі, струсу головного мозку, саден на шиї справа, забою м`яких тканин грудної клітки справа та передньої черевної стінки справа. З ОСОБА_1 на її користь стягнуто моральну шкоду в розмірі 4 000 грн. Покарання за вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_1 не поніс у зв`язку із закінченням строків давності. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 червня 2017 року визначено місце проживання молодшого сина сторін - ОСОБА_3 разом з нею ( ОСОБА_2 ) (справа № 463/3301/16-ц). ОСОБА_1 постійно погрожує їй за її місцем проживання та праці, переслідує малолітнього сина ОСОБА_3 , зриває уроки в школі та погрожує застосовуванням щодо них фізичного та психологічного насильства. Крім того, 21 жовтня 2016 року ОСОБА_1 побив її чоловіка (заявниці) ОСОБА_5 вважає, що ОСОБА_1 є небезпечним як для неї та дітей, так і для інших осіб. Син сторін ОСОБА_6 перебував на обліку у Личаківському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як такий, що потерпає від домашнього насильства. За результатами диспансеризації у квітні 2018 року сину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поставлено діагноз: неврозоподібний стан, психоастенічний невроз, порушення постави, систолічний серцевий шум. Такий стан, на думку заявниці, у дитини з`явився на фоні стресової ситуації через поведінку батька і за останній період стан хлопця погіршився, з`явивлися скарги на підвищену дратівливість, часті головні болі, поверхневий нічний сон. У січні 2020 року ОСОБА_1 приходив до неї додому, де вона проживає з новою сім`єю, та погрожував фізичною розправою, у зв`язку з чим вона зверталася у Франківський ВП ГУНП у Львівській області. У лютому 2020 року ОСОБА_1 приходив до школи, де навчається син ОСОБА_6 , влаштував скандал в школі, зірвав урок, силою намагався забрати сина. Син сильно перелякався, не хотів іти з ОСОБА_1 , вчителі змушені були викликати поліцію. Вважає, що така поведінка ОСОБА_1 підпадає під пункти 1,2,3,4,7,8,9,10,11,12,13,14,16,17,20,22,25,26 та 27 Оцінки ризиків вчинення домашнього насильства відповідно до Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України від 13 березня 2019 р. №369/180), з високим рівнем небезпеки.

Оскаржуваним рішення заяву ОСОБА_2 , з участю заінтересованої особи: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - задоволено.

Заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалих осіб, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 300 м до місця навчання постраждалої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановлено строк дії обмежувального припису - 6 (шість) місяців.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_3 є потерпілими від домашнього насильства, що підтверджується вироком Личаківського районного суду м.Львова від 26.09.2018 року, згідно якого він ( ОСОБА_1 ) визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України, а саме в тому, що 14.10.2015 року спричинив заявниці легкі тілесні ушкодження. Вважає, що суд першої інстанції не врахував те, що він обвинувачувався у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_7 також 07, 15 жовтня 2015 року, однак по цих епізодах був виправданий. Показання малолітнього ОСОБА_3 , описані у вироку, не можуть бути доказом у справі, так як на момент вчинення кримінального правопорушення у 2015 році йому було лише 6 років. При цьому, суд не врахував показання іншого свідка у даній справі, а саме неповнолітнього ОСОБА_4 , який повністю заперечив факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень. Твердження заявниці ОСОБА_2 про те, що він погрожує їй за місцем проживання та праці, переслідує малолітнього сина ОСОБА_3 , погрожує застосувати фізичне та психологічне насильство, не підтверджені належними та достатніми доказами Копії звернень в правоохоронні органи та відповіді на них, на які посилався суд першої інсанцїї, ухвалюючи оскаржуване рішення, не є доказом вчинення ним домашнього насильства щодо заявниці та неповнолітнього сина. Інформація про притягнення його до адміністративної відповідальності, зокрема за ознаками статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в матеріалах справи відсутня.

Вважає, що доводи ОСОБА_2 щодо погіршення стану здоров`я дитини не можуть свідчити про наявність причинно-наслідкового зв`язку між захворюваннями дитини та його «діями».

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції посилався на Висновок Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 26089-вих.2812 від 26.06.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 . Однак, суд не врахував, що зазначений висновок складався органом опіки та піклування в іншій судовій справі ( №465/581/18). Вважає, що такий висновок складно з порушенням вимог Сімейного кодексу України, без врахування виключних підстав для позбавлення особи батьківських прав, є недостатньо обґрунтованим, не є повним, а відповідно суд мав право не погодитись з ним, оскільки такий суперечить інтересам дітей ОСОБА_1 , та носить лише рекомендаційний характер. Будь-яких інших належних та допустимих доказів вчинення ним домашнього насильства, доказів які б підтверджували обставини, що свідчать про необхідність видачі обмежувального припису, в справі немає. Зазначає, що ОСОБА_2 не підтверджено належним доказами те, що задоволення її заяви про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 відповідатиме інтересам дитини.

У засіданні колегії суддів Овчарова М.М. та її представник ОСОБА_8 проти скарги заперечили, просили у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 скаргу підтримали, надали пояснення, аналогічні змісту скарги, просили скаргу задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п.п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Встановлено, що заявниця ОСОБА_2 та заінтересована особа - ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2001 року по 18 червня 2015 року.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 червня 2015 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 розірвано.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 28 січня 2009 року.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 червня 2017 року (справа №463/3301/16-ц (провадження №2/463/344/17) визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2018 року у кримінальному провадженні № 0003396 від 08.10.2015 року встановлено, що обвинувачений ОСОБА_1 14 жовтня 2015 року близько 14 год. 00 хв., знаходячись в квартирі за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , з особистих неприязних відносин, в ході конфлікту між ним та колишньою дружиною ОСОБА_7 , умисно наніс останній тілесні ушкодження, в саме штовхнув до стіни, наніс кілька ударів головою до стіни, удар кулаком правої руки над оком у скроню, удари ногами у живіт, завдав декілька ударів по ногах, схопив за волосся і наносив удари кулаком правої руки в область грудей, та в ході подальшої словесної перепалки завдав ще кілька ударів в пах потерпілій, декілька ударів кулаком правої руки зверху голови та по потилиці, та в подальшому на кухні схопив її за волосся та кілька разів вдарив головою об поверхню газової плити, після чого завдав удар правою ногою в живіт, чим спричинив потерпілій синці на обличчі, струс головного мозку, садна на шиї справа, забій м`яких тканих грудної клітки справа та передньої черевної стінки справа, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Малолітній свідок ОСОБА_3 повідомив суду у цій справі, що він є сином обвинуваченого та потерпілої, ствердив, що останній рік проживає з матір`ю, до цього певний час жив з батьком та братом. Коли йому було 6-7 років, то його батьки ще проживали разом. Протягом їх спільного проживання батько зловживав алкогольними напоями, систематично завдавав тілесних ушкоджень матері, у його присутності бив її руками і ногами в голову та інші частини тіла, погрожував, у зв`язку з чим неодноразово (5-6 разів, які він пригадує) приїжджали працівники міліції й забирали його батька до відділення міліції, а мама лікувалася у лікарні. Також він бив і його брата, розбивши останньому ніс.

Зазначеним вироком Личаківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 80 (вісімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень та виправдано за ч. 1 ст. 125 КК України. Потерпілою в даному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_2 .

Постановою Верховного Суду від 25 червня 2019 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задоволено частково. Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 11 січня 2019 року щодо ОСОБА_1 змінено та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнено ОСОБА_1 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до листа за вих. № 17123/41/01/11-17 від 29 вересня 2017 року Франківським ВП ГУ НП у Львівській області повідомлено ОСОБА_2 про те, що відповідно до інформаційно-пошукової системи ОСОБА_2 в період часу з 04 липня 2017 року по 27 вересня 2017 року 9 разів зверталася до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій ОСОБА_1 , погроз в бік заявниці, вчинення скандалів в приміщенні школи, спроб викрадення дитини зі школи.

Згідно листа Управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської Ради за №2601-925 від 27.04.2018 року, 27 квітня 2018 року з приводу поведінки ОСОБА_1 в приміщенні СЗШ № 50 з метою забезпечення безпечного освітнього середовища було організовано зустріч з участю ОСОБА_2 , адміністрації СЗШ № 50, ОСОБА_1 , заступника Управління освіти ОСОБА_11 та завідувача сектору правової роботи та управління персоналом ОСОБА_12 . За підсумками проведеної зустрічі, представники управління освіти рекомендували ОСОБА_1 визначити години спілкування з малолітнім ОСОБА_3 в судовому порядку, а останній пообіцяв, що не зриватиме освітній процес в школі.

Згідно зазначеного листа, СЗШ № 50 м. Львова своїм листом № 579 від 06.12.2017 року повідомляла управління освіти, що ОСОБА_3 боїться свого батька ОСОБА_1 , ховається від нього під парти або за спину вчителя та постійно плаче.

Відповідно до висновку Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 2608-вих.-2812 від 26 червня 2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , районна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 . У зазначеному висновку Франківська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, посилається на психолого-педагогічну характеристику СЗШ №50 на учня 3-Б класу, згідно якої дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відвідує заклад з 01.09.2017 року по теперішній час. Періодично сина відвідував батько ОСОБА_1 , котрий влаштовував скандали, неодноразово адміністрація школи викликала поліцію. Дитина боїться батька, плаче, ховається. З 07.03.2018 року батько у школі не з`являється. Станом на сьогодні дитина змінилася, покращилися успіхи у навчанні, комінукує з однокласниками, відвідує позакласні заходи, їздить на екскурсії, стає більш впевненим у своїх силах. Мама постійно консультується з психологом, вчителями щодо навчання та виховання сина, приділяє йому належну увагу.

Згідно довідки ОСББ «Велика Вікторія-2» № 21 від квітня 2020 року в квартирі АДРЕСА_4 , зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_13 та проживає без реєстрації ОСОБА_3 (згідно акту обстеження і судових рішень від 20.06.2017 року та 10.11.2017 року).

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що остання є постраждалою особою від фізичного та психологічного насильства з боку кривдника - ОСОБА_1 , що виражалося у систематичному завданні їй побоїв, спричиненні тілесних ушкоджень, погроз та залякуванні, що підтверджується вироком Личаківського районного суду м.Львова від 26.09.2018 року, неодноразовими зверненнями до органів поліції. Потерпілим від психологічного насильства є малолітній син заявниці ОСОБА_2 та заінтересованої особи - ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке полягало в тому, що на його очах його батько ОСОБА_1 неодноразово наносив побої його матері - заявниці у справі - ОСОБА_2 , що було встановлено вироком Личаківського районного суду м.Львова від 26.09.2018 року.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю.

В матеріалах справі наявні достатні та належні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав вважати, що наявні ризики настання насильства у майбутньому у разі не застосування відносно заінтересованої особи ОСОБА_1 обмежувального припису.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Ванівський О. М.

Мельничук О. Я.