ПОСТАНОВА

Іменем України

22 грудня 2020 року м. Кропивницький

справа № 396/960/20

провадження № 22-ц/4809/1704/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2020 року у складі судді Гарбуз О.А.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що є власником зазначеного домоволодіння, в якому зареєстрований відповідач, який після того, як 02.10.2008 був призваний до лав Збройних Сил України, після проходження військової служби поїхав на навчання в іншу місцевість де і проживає дотепер. Добровільно знятися з місця реєстрації відмовляється. ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні будинку, не веде спільного господарства, а лише використовує реєстрацію для отримання кредитів.

Позивач не має змоги скористуватися своїм правом відносно належного їй майна, не має змоги вчинити правочини щодо належного будинку, тому звернулася до суду з даним позовом та просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по даній справі.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд мотивував своє рішення тим, що позивачем не надано доказів про те, що відповідач створює перешкоди в користуванні домоволодінням, нею не було пред`явлено претензій до відповідача про зняття з реєстрації та не доведено факту ухилення відповідача щодо зняття з реєстрації вищевказаного домоволодіння.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В поданій до суду апеляційній скарзі позивач просить скасувати повністю рішення суду та задовольнити її позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що встановивши, що вона є власником будинку і має право звернення з позовом по визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, не взяв до уваги надані нею належні докази і не встановив дійсні обставини справи. Вона вважає, що довела факт не проживання відповідача в будинку понад один рік та вказала поважні причини відсутності відповідача за вказаною адресою.

Ставлення учасників справи до апеляційної скарги

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач підтримала свою апеляційну скаргу.

Відповідач, який був належним чином повідомленим про місце, час та дату розгляду справи в судове засідання не з`явився. Правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності.

Відповідно до записів копії домової книги в зазначеному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно паспорту позивачки доводиться їй сином.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання позивачки від за №1361 від 16.06.2020 складеного депутатом Рівнянської сільської ради ОСОБА_3 в присутності сусідів які засвідчили, що при обстеженні домоволодіння сім`ї ОСОБА_1 в будинку проживає вона та її чоловік ОСОБА_4 . Син ОСОБА_2 з 2009 року в будинку не проживає, перебуває в м. Київ.

Аналогічну інформацію вказано і в довідці №1363 від 16.06.2020 виданій Рівнянською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Місце проживання позивача і відповідача, її сина ОСОБА_2 зареєстроване саме в цьому будинку.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб..

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Згідно із ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За правилами ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу (частина четверта статті 156 ЖК УРСР). Житло є невід`ємною складовою особистого життя людини, яка має природне право жити так, як бажає, бути захищеною від оприлюднення фактів особистого життя.

Відповідач був членом сім`ї позивача, але на даний час тимчасово проживає в іншому місці.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо тривалого не проживання відповідача в будинку відповідачем надано довідка сільської ради та акт складений депутатом цієї ради.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач зазначила причину її звернення до суду, а саме те, що відповідач є боржником перед банківськими установами, їй телефонують його кредитори з вимогою повернути борги і вона побоюється через це втрати житло. Саме по собі не проживання сина в будинку не створює їй перешкод та незручностей в користуванні житлом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідач, як колишній член сім`ї позивача не втратив право користування житловим приміщенням, а суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права не ґрунтуються на законі та доказах.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з абзацом 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2020 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко