_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3785/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2020

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду через представника адвоката Дячука П.М. із даним позовом позовною заявою про визнання заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Черненком І.П. 18.07.2020 року - недійсним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , з якою в нього був укладений Договір довічного утримання від 24.12.2009 року, відповідно до якого ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Згодом позивач дізнався, що заповіт було складено на ім`я ОСОБА_2 . Зі змісту заповіту позивачу стало відомо, що у заповіті зазначено, що ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_2 , в тому рахунку, і квартиру АДРЕСА_1 , що на думку позивача порушує його права, тому просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 та користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Черненком І.П. 18.07.2020 року

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 21.09.2020 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

30.10.2020 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву з доказами направлення відзиву позивачу, позивачем не було подано відповідь на відзив.

Ухвалою Київського районного суду м..Одеси від 02.11.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_5 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суд вважає його неявку неповажною.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Чирка О.О. позов не визнали, вважають позовні вимоги необґрунтованими, тому просили відмовити в його задоволенні.

Відповідач надав суду пояснення, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавиця ОСОБА_4 , та єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_2 (чоловік її рідної племінниці ОСОБА_6 ). Спадкове майно складалося, в тому рахунку, із квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 , на праві приватної власності згідно Договору купівлі-продажу від 15.12.2003 року, та договору дарування від 17.08.2007 року.

22.07.2020 року ОСОБА_2 подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини та йому стало відомо, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , 24.12.2009 року був укладений Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І.Д., зареєстрованим у реєстрі № 9-1328, який оспорюється в судовому порядку.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного..

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У відповідності до 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо в книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. За змістом статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 , 6 ст.203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписами ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених Цивільним Кодексом України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 був складений заповіт на ім`я відповідача ОСОБА_2 на спадкове майно у виді всього майна, що буде належати їй на день смерті, в тому рахунку, і квартиру АДРЕСА_1 . Заповіт посвідчено вдома у заповідача приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Черненком І.П. 18.07.2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла у віці 84 роки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 7160 серія НОМЕР_1 .

Крім цього встановлено. що 24.12.2009р. між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_4 передала позивачу у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з копією заповіту, посвідченого від 18.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Черненком І.П. вбачається, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким заповіла все майно, яке буде належати їй на день смерті, в тому числі і квартиру АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з копії заяви від 22.07.2020 року із спадкової справи заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу після смерті ОСОБА_4 , 22.07.2020 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не можуть покладатися докази, що ґрунтуються на припущеннях.

Суд підкреслює, що позивач не є спадкоємцем за законом щодо майна померлої ОСОБА_4 , а тому сам факт існування заповіту не порушує його прав на майно, оскільки квартира АДРЕСА_1 зареєстрована з грудня 2009р. за позивачем, як за її власником.

Згідно статті 81ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд зазначає, що згідно з процесуальним законом обов`язок доказування підстав позову (обставин) покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень, а їх недоведеність є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи викладені обставини та докази, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, тобто не вбачає порушення прав позивача написанням заповіту ОСОБА_4 , оскільки у даному випадку він не є заінтересованою особою у розмінні ст.1257ч.2 ЦК України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Також, слід відмовити позивачу у стягненні судових витрати, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду упродовж 30 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.