ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1062/20 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 304080000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

секретаря - Сович Н.А.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ІНГОССТРАХ на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2020 року, постановлене суддею Позняком В.М. у цивільній справі № 607/11758/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інгосстрах про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що незважаючи на настання страхового випадку втрати ним роботи, ПАТ СК ІНГОССТРАХ не виплатила йому страхове відшкодування в сумі 10 000 грн за договором добровільного страхування непередбачених фінансових витрат № DNH0JL-150R6KK.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ Страхова компанія Інгосстрах на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 10000 грн з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України та 840 грн 80 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ СК ІНГОССТРАХ просить скасувати рішення суду, вважаючи його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що звільнення ОСОБА_1 зі служби за п. 4 ч. 1 ст. 77 ЗУ Про Національну поліцію не є страховим випадком, оскільки не входить до переліку подій, зазначених у п. 5.1 Договору страхування та Правил добровільного страхування фінансових ризиків.

Вважає, що проходження служби позивачем, як таке, що врегульовано спеціальним законом (Законом України Про Національну поліцію), за своєю правовою природою не є трудовим договором у розумінні ст. 21 Кодексу законів про працю України. Оскільки, позивачем не надано доказів укладення трудової угоди з роботодавцем, яка б у подальшому була розірвана з ініціативи останнього, то відповідно й не доведено права на отримання страхової виплати у розумінні пункту 5.2. Договору страхування, який передбачає, що під втратою постійного місця роботи розуміється саме розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу).

На думку апелянта, дії ПРАТ СК ІНГОССТРАХ, пов`язані по відмовою у виплаті страхового відшкодування, відповідають нормам чинного законодавства України та умовам укладеного між сторонами договору страхування, в зв`язку з чим не порушують прав позивача.

Також вважає, що оскаржуване рішення прийнято без урахування положень ст.ст. 8, 16, 26 Закону України Про страхування, ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України.

У своєму відзиві ОСОБА_1 . Відносно задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи рішення суду прийнятоим у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням усіх обставин справи. Звертає увагу на те, що укладення договору страхування з відповідачем мало місце під час проходження ним служби в поліції та з 2015 року ним сплачувались страхові внески за даним договором. Страховику були відомі всі дані щодо місця його роботи, тому проходження ним служби в органах поліції не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. З моменту укладення договору, протягом його дії, оплати страхових платежів щомісяця в розмірі 20 грн на розрахунковий рахунок Страховика у АТ КБ Приватбанк та до часу звільнення його статус особи яка працює в поліції, був незмінним.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02.08.1999 року до 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ УМВС України в Тернопільській області, а 07.11.2015 року прийнятий на службу до органів Національної поліції України, про що свідчать записи № 1, 2, 3 його трудової книжки (а.с. 36-37).

27 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ Страхова компанія Інгосстрах укладено договір добровільного страхування непередбачених фінансових витрат № DNH0JL-150R6KK (а.с. 6-7).

Згідно п. 4.1. Договору предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані зі страхуванням на випадок непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати Страхувальником роботи.

У п. 4.2. Договору визначено, що згідно з умовами цього Договору і Правилами страхування, Страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, а Страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати Страховику страхові платежі та виконувати інші умови цього договору.

Згідно п. 5.1. Договору страховим випадком визнається понесення Страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що під втратою постійного місця роботи розуміється розірвання трудового договору Страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: зміна в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівника.

Страхове відшкодування не виплачується, якщо страховий випадок стався протягом перших трьох місяців з дня набрання чинності цим Договором (п. 5.3. Договору).

Договір укладений строком на 12 місяців, лонгується на той же строк у разі сплати наступних страхових платежів за умови, коли жодна із сторін не заявила про відмову в його продовженні (п. 6.1. Договору).

Відповідно до умов договору страхова сума складає 10 000 грн, страхові внески - в розмірі 20,00 грн на місяць, франшиза 0 %.

27 листопада 2019 року наказом від № 395 о/с по особовому складу голови ліквідаційної комісії департаменту захисту економіки Національної поліції України, майора поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України Про національну поліцію, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (а.с. 30).

04.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ СК ІНГОСТРАХ із заявою про страхову виплату (а.с. 30).

17 грудня 2019 року листом за № 17.12/02-04 ПАТ СК ІНГОСТРАХ у виплаті страхової суми обумовленої договором Стахувальнику відмовлено з підстави, що ОСОБА_1 працював не за трудовим договором, а проходив службу відповідно до положення і мав спеціальне звання, а відтак проходження служби не є трудовими правовідносинами на підставі трудового договору, що унеможливлює виплату страхового відшкодування так, як не підпадає під вимоги п. 5 умов Договору (а.с. 8-9).

Згідно вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України Про страхування страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно вимог ст. 16 Закону України Про страхування договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 16 ст. 9 Закону України Про страхування страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Частиною 1 ст. 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За ч. 1 ст. 26 Закону України Про страхування підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальний або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин, або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом.

Згідно вимог ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиними 1-3 ст. 59 Закону України Про Національну поліцію служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 63 вищевказаного Закону контракт про проходження служби в поліції - це письмовий договір, що укладається між громадянином України та державою, від імені якої виступає поліція, для визначення правових відносин між сторонами.

Контракт про проходження служби в поліції укладається:

1) з особами молодшого складу поліції, які вперше прийняті на службу в поліції, - одноразово строком на два роки без права продовження;

2) з громадянами, які зараховані до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, - на час навчання;

3) із заступниками керівників територіальних органів поліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах, науково-дослідних установ, вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та керівниками структурних підрозділів зазначених органів, закладів та установ - на термін три роки з правом продовження контракту на той самий термін;

4) із заступниками керівника поліції та керівниками територіальних органів поліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, науково-дослідних установ, ректорами (керівниками) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та прирівняних до них керівниками - строком на чотири роки з правом продовження контракту одноразово строком до чотирьох років;

5) з керівником поліції - строком на п`ять років з правом продовження контракту одноразово строком до п`яти років.

Згідно вимог ч. 5 ст. 63 Закону України Про Національну поліцію контракт є підставою для видання наказу про прийняття особи на службу в поліції та/або призначення її на відповідну посаду.

У відповідності до п. 4 ч. 1, ч.ч. 2, 3 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що відмова у здійсненні виплати страхового відшкодування є порушенням умов укладеного сторонами Договору.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, що зроблений з урахування вимог законів, що регулюють спірні правовідносини та відповідає наявним у справі доказам.

Встановивши що під час укладення договору страхування сторонами було погоджено істотні умови договору, визначено перелік страхових випадків (серед яких значиться, у тому числі, й звільнення в зв`язку зі скороченням штатів), а також те, що ПАТ СК ІНГОСТРАХ підтвердила належний обсяг прав ОСОБА_1 із урахуванням місця його роботи (в органах внутрішніх справ УМВС України) на час укладення договору, позивачем у продовж усього часу дії договору щомісячно сплачувались страхові внески у відповідних сумах, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку, що відмова відповідача у здійсненні позивачу страхової виплати є такою, що порушує права останнього.

Доводи апеляційної скарги про те, що проходження служби в поліції не є трудовим договором і відповідно звільнення позивача зі служби не є страховим випадком колегія суддів відхиляє, як такі що суперечать вимогам ч. 3 ст. 21 КзпП України, що передбачає можливість укладення трудового договору у вигляді контракту, та спростовуються змістом п. 5.2. укладеного сторонами договору страхування, яким прямо передбачено, що звільнення ОСОБА_1 з роботи в зв`язку зі скороченням штату є страховим випадком.

Крім цього, Розділ 4 Умов страхування до Договору страхування від нещасних випадків № NМН0JL-150R6КК від 27.01.2015 року передбачає чіткий перелік підстав відмови у страховій виплаті, до якого не входить така підстава відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування, як перебування Страхувальника на службі у поліції.

З вищезазначених підстав не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи апеляційної скарги стосовно відповідності відмови у виплаті страхового відшкодування нормам чинного законодавства України, договору страхування та Умовам страхування, та відсутності в діях страховика порушень прав позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення в даній справі не знаходять свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що судом дана належна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, висновки суду відповідають обставинам справи, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, їх не спростовують, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування оскаржуваного рішення немає.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно вимог п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України до числа малозначних закон відносить, у тому числі справи, в яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи категорію даної справи, яка з урахуванням ціни позову законом віднесена до малозначних, така касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 19 ч. 6 п. 1; 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 3 п. 2 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ІНГОССТРАХ залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття й касаційному оскарженню не підлягає.

Дата складання повного судового рішення 28 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді