Провадження № 2/369/1216/20
22.10.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
секретаря Одинцов О.С.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника третьої особи Бовтуненко М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_3 третя особа ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відновлення становища, яке існувало до порушення та витребування майна, -
У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником жилого буднику АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,2223 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Земельна ділянка належить на праві власності відповідно до рішення Бузівської сільської ради №54 від 21.05.1999 року., на підставі якого було видано Державний акт про право приватної власності на землю серії ІІ КВ №083365 від 24.08.1999 року. Вона також є власником будинку на підставі договору дарування серії ААІ №462305 від 21.03.1997 року.
15.10.2018 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву від представника ГУ Держгеокадстру у Київській області, просили відмовити в задоволенні позову в частині заявлених позовних вимог до ГУ Держгеокадстру у Київській області.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 листопада 2018 року по справі призначено земельно-технічну експертизу.
14 червня 2019 року до суду надійшов висновок експерта та провадження по справі було відновлено.
У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Просили суд задоволити позов.
У судовому засіданні представник Бузівської сільської ради проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову. На адресу суду сільський голова надіслав відзив на позовну заяву в якому вказав, що позовні вимоги не обґрунтовані, а позов не підлягає до задоволенню.
Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення не надходило.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватись і розпоряджатись земельними ділянками.
При розгляді справи судом встановлено, на підставі державного акту на право приватної власності на землю власником земельної ділянки площею 0,2223 га в АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .
На підставі договору дарування від 21 березня 1997 року громадянка ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Вказаний житловий будинок належить дарителю ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою 14 квітня 1989 року, по реєстру за № 3040, зареєстрованого в Київському міському БТІ за реєстровим №39.
06.07.2017 року позивачка звернулася до відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонному управлінні у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області з заявою про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,2223 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 .
Рішенням від 20.07.2017 року № РВ 017 ОСОБА_1 було відмолено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, у зв`язку з перетину ділянки з ділянкою :01:002:5123 площа співпадає на 0,2745% та земельною ділянкою :01:002:0050 площа співпадає на 34,5837%.

Рішенням від 30.01.2016 року №43 Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було перейменовано вул. Енгельса на вул. Маковська.

З листа Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 24.03.2017 року №02-26/167 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0050 виникло на підставі державного акту від 16.04.2008 року ЯЖ №403775 виданого Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі та належить ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи 16 квітня 2008 року ОСОБА_4 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №403755 на підставі рішення VII сесії V скликання Бузівської сільської ради від 13.09.2007 року №56.

Рішенням №56 Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 13.09.2007 року надано дозвіл ОСОБА_4 дозвіл на складання технічної документації земельної ділянки 0,175 га.

Як вбачається з копії спадкової справи ОСОБА_4 та ОСОБА_8 22.04.2008 року уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0050 площею 0,1703 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 , дані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

За клопотанням позивача ухвалою суду від 07.11.2018 року було призначено судову експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково дослідного інституту судових експертиз. Експерти попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, передбачену ст.ст.384,385 Кримінального кодексу України. На вирішення експерту поставлені наступні запитання:

1. Чи відповідають координати поворотних точок меж земельних ділянок сторін у справі в натурі (на місцевості) координатам цих поворотних точок, які зазначені в документацій із землеустрою, на підставі яких здійснювалась формування та державна реєстрація земельних ділянок?

2. Чи відповідають координати поворотних точок меж земельних ділянок сторін у справі в натурі (на місцевості) інформації про ці земельні ділянки, яка міститься в Державному земельному кадастрі?

3. Чи відповідають площа та межі земельних ділянок сторін у справі за фактичних використанням площі та межам цих ділянок відповідно до документації із землеустрою, на підставі яких здійснювалась формування та державна реєстрація земельних ділянок.

4. Чи можливо надати схему взаємного розташування земельних ділянок сторін у справі в натурі (на місцевості) та згідно координат цих земельних ділянок відповідно до документації із землеустрою, із зазначенням площі земельної ділянки за її фактичним розташуванням та площі земельної ділянки за даними правовстановлюючих документів та документації із землеустрою?

5. Чи існує порушення меж (або накладання) земельних ділянок відповідно до документацій із землеустрою і яка площа такого накладання?

6. Чи знаходяться в межах сформованої земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0050, паркан, будівлі та споруди, які належать на праві власності позивачу?

14.06.2019 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення земельної технічної експертизи. З висновку експерта вбачається, що існує накладення фактичних меж користування земельною ділянко ОСОБА_1 , згідно проведених на місцевості топографо-геодезичних робіт та згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_2 , виготовленої ФОП ОСОБА_5 в 2017 році (Том 1, а. с. 19-44) на межі земельної ділянки ОСОБА_3 з кадастровим номером :01:002:0050 згідно технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_2 , виготовленої Державним підприємством «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в 2007 році (Том 2, а.с. 51-58, 147-165) та на межі згідно координат з Державного земельного кадастру (Том 2, а.с. 79-82). Площа накладення становить 0,0769 га, або 769 кв. м..

Згідно положень статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України визначено - у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою такий акт визнається недійсним.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16-ц зроблено висновок, що «визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, ефективним та окремим способом захисту та поновлення порушених прав у судовому порядку. Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 та у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-319цс15.

Так, у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 зроблено висновок, що «оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку».

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Заперечуючи проти позову представник сільської ради вказав, що Бузівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області не було порушено вимог законодавства та прав позивача. Однак доказів на спростування позовних вимог до суду не надавав.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору н власний розсуд.

Оцінивши надані сторонами докази на підтвердження викладених ними обставин у їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав, за яких порушуються права позивача, оскільки зареєстрована земельна ділянка ОСОБА_3 з кадастровим номером :01:002:0050 за адресою АДРЕСА_2 накладається на земельну ділянку позивача, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , площа накладення складає 0,0769 га.

Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що право позивача ОСОБА_1 , як користувача земельної ділянки, яка має право на отримання її у власність, та реєстрацію такого права, порушені внаслідок внесення невірних даних щодо розміру земельної ділянки ОСОБА_3 , тому позовні вимоги про визнання недійсними рішення та Державного акту підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 1301 Цивільного кодексу України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

20 листопада 2015 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну ділянку загальною площею 0.1703 га цільова призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером :01:002:0050, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0050 є ОСОБА_3 .

Зважаючи на те, що рішення сільської ради та державний акт про право власності на землю визнаються судом недійсними, то і свідоцтво про право на спадщину, яке складається з земельної ділянки площею 0,1703 га з кадастровим номером :01:002:0050,видане ОСОБА_3 №1957 від 12.11.2015 року підлягає визнанню недійсним.

З приводу визнання незаконним та скасування рішення виконкому Бузівської сільської ради народних депутатів №108 від 29.10.1998 року про надання земельної ділянки площею 0.175 га у користування ОСОБА_4 суд відмовляє, оскільки матеріали справи не містять оскаржуваного рішення.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога про витребування від ОСОБА_3 в порядку віндикації на користь ОСОБА_1 частини належаної їй земельної ділянки у АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_3 не володіє даною земельною ділянкою.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає за необхідне для відновлення порушеного права позивача визнати незаконним та скасувати рішення Бузівської сільської ради Києво-Святошинського Київської області №56 від 13.09.2007 року, визнати недійним держаний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 403755 виданий ОСОБА_4 , визнати недійним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії та номеру 1957 та відновити становище яке існувало до порушення права власності ОСОБА_1 .. В інший частині позовних вимог суд відмовляє так, як позивач не довів їх.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_3 третя особа ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відновлення становища, яке існувало до порушення та витребування майна задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району №56 від 13.09.2017 року про надання дозволу на розробку технічної документації щодо складання акта на право власності на землю надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_4 , площею 0,175 га в АДРЕСА_2 .

Визнати недійним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 403755 виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0050, площею 0,1703 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_2 .

Визнати недійним свідоцтво про право на спадщину за азповітом серії та номер 1957, видане 12.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Калашовою Л.В.

Відновити становище, яке існувало до порушення права власності ОСОБА_1 на належну їй земельну ділянку, площею 0,2223 га у АДРЕСА_1 шляхом скасування у Поземельній книзі запису про державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0050, площею 0,1703 га.

В інший частині відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 22 жовтня 2020 року.

Суддя