КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №2-789/11 головуючий у І інстанції: Заставенко М.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Іванової І.В., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 05 жовтня 2020 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» про заміну сторони виконавчого провадження.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (надалі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні, яка обгрунтована тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Імексбанк»(надалі ПАТ «Імексбанк) до ОСОБА_1 задоволено в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 766 490,16 грн.

Між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло всіх прав та обов`язків відносно боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №84-07 від 10 серпня 2007 року.

Просило замінити ПАТ «Імексбанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-789/11, виданого 23 березня 2011 року на рішення Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 84-07 від 10 серпня 2007 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 05 жовтня 2020 року заяву про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустився порушення норм процесуального права.

Вказує, що у відповідності наданих заявником документів, його борг відрізняється від того, який був стягнений судом, що на його думку ставить під сумнів дійсність угоди про передачу права вимоги.

Крім того, посилається на те, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вже зверталось із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, у задоволенні якої було відмовлено місцевим судом.

У поясненнях направлених на адресу апеляційного суду, представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вказує, що висновки місцевого суду, щодо заміни сторони виконавчого провадження є повністю обґрунтованими, а доводи відповідача спрямовані на невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 та представники ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» свої позиції підтримали.

Інші учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи об`єктивно вбачається перехід заявнику права вимоги до боржника за відповідним правочином.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 15 червня 2011 року позов ПАТ «Імексбанк» до ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості - задоволено, а в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «Імексбанк» про визнання кредитного договору № 84-07 від 10 серпня 2007 року та договору іпотеки від 10 серпня 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В., зареєстрований в реєстрі № 2041, недійсними -відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 31 січня 2012 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2011 року змінено та зазначено наступне: «в третьому абзаці мотивувальної і резолютивної частині рішення замість «розмір простроченої заборгованості по кредиту - 65 749 доларів 88 центів США, зазначити «розмір простроченої заборгованості по кредиту - 520 186,75 грн.». В решті рішення залишено без змін.

15 серпня 2019 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло всіх прав та обов`язків відносно боржника ОСОБА_1 за кредитним договором.№84-07 від 10 серпня 2007 року.

Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 15 Закону «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї з сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор ( правонаступник).

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України у справі №6-122цс13.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, правомірно керувався наявністю чинного договору про відступлення прав вимоги, дійсність якого на момент розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження не скасована.

Оскільки заміна стягувача правонаступником прямо передбачена положеннями ст. 442 ЦПК України, а відступлення права вимоги, у тому числі шляхом укладення договору факторингу, є різновидом правонаступництва. Так як тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбутися, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу, дарування, факторингу.

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадження, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь - якій стадії процесу.

Що стосується посилань представника боржника на те, що ОСОБА_1 не було повідомлено про здійснене відступлення прав вимоги згідно з цим договором факторингу, то відповідно до положень статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо ж боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредитору є належним виконанням.

Тобто, неповідомлення боржника про відступлення права вимоги ніяким чином не впливає на результат вирішення питання заміни сторони виконавчого провадження у судовому порядку, а є наслідком того, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Процесуальне правонаступництво є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин, а не тільки заміна сторони в межах відкритого виконавчого провадження чи за інших обставин.

ПАТ «Імексбанк» передало саме право вимоги, щодо заборгованості за кредитним договором №84-07 від 10 серпня 2007 року на суму розраховану банком, до зазначеної суми права вимоги входить заборгованість стягнена рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2011 року, яким позовні вимоги ПАТ «Імексбанк» до ОСОБА_1 задоволено в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 766 490,16 грн.

Той факт, що право вимоги визначено в розмірі більшому аніж стягнена судом заборгованість не порушує права боржника, оскільки вказана сума розрахована ПАТ «Імексбанк» та жодним чином не вказує на необхідності збільшення розміру заборгованості, яка наразі стягується з боржника в межах відкритого виконавчого провадження.

Місцевим судом при вирішенні спору по суті, щодо стягнення заборгованості позовні вимоги було задоволено частково та надана відповідна оцінка наявній заборгованості, а тому посилання ОСОБА_1 на невідповідність заборгованості відхиляється.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження відносно боржника не є закінченими і перебуває на примусовому виконанні.

Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження і неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав стягувача, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції вже розглядалась заява ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження та в задоволенні якої було відмовлено, колегія суддів зазначає, що в задоволенні попередньої заяви було відмовлено з підстав відсутності належних доказів щодо правонаступництва стягувача.

Процесуальне законовство не містить норм, які б перешкоджали зверненню заявника із відповідною заявою повторно, крім того вказане призведе до порушення прав стягувача, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, а ухвала суду першої інстанції щодо задоволення заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 05 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «16» грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: