Справа № 364/713/19
Провадження № 4-с/364/2/20

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2020 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Макаренко Л. А.,

при секретарі судового засідання Кулинич Г.І.,

за участю:

Заявника (Боржника) ОСОБА_1 ,

інші учасники справи не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку статті 450 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прохацького Руслана Олександровича у виконавчому провадженні № 61221632, заінтересована особа (стягувач): ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 22.10.2020 р. надійшла зазначена скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прохацького Р.О. у виконавчому провадженні № 61221632, заінтересована особа (Стягувач): ОСОБА_2 , в якій Заявник просить суд: зобов`язати названий відділі державної виконавчої служби врахувати надані ОСОБА_1 квитанції про сплату аліментів відповідно до виконавчого листа № 364/713/19, виданого 30.01.2020 р. на користь ОСОБА_2 для утримання дитини, починаючи з 25.06.2019 р. і до досягнення дитиною повноліття на загальну суму 18 000 грн. та зробити перерахунок, враховуючи надані квитанції, а також скасувати заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 10 609,78 грн., що нарахована на підставі довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за станом на 01.09.2020 р.

Обґрунтовуючи подану скаргу, Заявник зазначив, що він є боржником за виконавчим листом № 364/713/19, виданим 30.01.2020 р. про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 (Стягувач) аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.06.2019 р. і до досягнення дитиною повноліття; стягнення аліментів проводиться названим вище Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби (виконавче провадження № 61221632). З лютого 2019 року до квітня 2020 року Заявник (Боржник) за усною домовленістю добровільно кожного місяця сплачував аліменти на утримання дитини в розмірі 2 000,00 грн., борг по сплаті був відсутній, претензій Стягувача до Боржника не існувало, сплата аліментів проводилась на банківський рахунок Стягувача у зв`язку з тим, що дочка не має власного карткового рахунку. Згідно з відповіддю начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за станом на 01.07.2020 р. заборгованість зі сплати аліментів у нього відсутня. Проте 13.08.2020 р. він звернувся до державної виконавчої служби про надання матеріалів виконавчого провадження, на що був повідомлений про те, що за станом на 01.09.2020 р. має заборгованість у розмірі 10 609,78 грн. та додано довідку-розрахунок про розмір його заборгованості зі сплати аліментів, який проведений без врахування квитанцій про сплату ним аліментів з повідомленням, що в цих квитанціях в графі «призначення платежу» відсутня вказівка на сплату аліментів.

Ухвалою суду від 23.10.2020 р. відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд справи у судовому засіданні на 02.11.2020 р. (а.с. 34-35), про дату, час і місце розгляду справи повідомлено Заявника та заінтересовану особу Стягувача ОСОБА_2 , про що є підтвердження (поштові повідомлення) в матеріалах справи (а.с. 40, 41), доказів підтвердження повідомлення відповідного державного виконавця до суду не надійшло, у зв`язку з цим судове засідання було відкладено на 26.11.2020 р., надалі на 09.12.2020 р. за клопотанням названого відділу державної виконавчої служби (а.с. 52-55); через відсутність підтвердження повідомлення заінтересованої особи (державної виконавчої служби), а саме: через неможливість направлення поштою кореспонденції суду (а.с. 66), неможливість повідомлення телефонним зв`язком (не відповідає) (а.с. 65) розгляд справи було відкладено на 17.12.2020 р., надалі встановлено так само неможливість повідомлення орган державної виконавчої служби засобами електронного зв`язку (помилка у доставці повідомлення) та телефоном (а.с. 70-76).

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності підтвердження повідомлення заінтересованої особи Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про розгляд 17.12.2020 р., суд виходить з обізнаності про розгляд зазначеної скарги названого органу державної виконавчої служби, яким подавалося згадане вище клопотання про відкладення судового засідання 26.11.2020 р. (а.с. 52-54, 58, 59, 61-62), та у порядку статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує як джерело права практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав у своїх рішеннях про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (зокрема, рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України»). При цьому учасникам справи роз`яснено можливість отримання інформації щодо справи безпосередньо в ухвалі суду від 23.10.2020 р. про відкриття провадження у справі (а.с. 35).

Відповідно частини другої статті 450 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У судовому засідання 17.12.2020 р. Заявник скарги ОСОБА_1 (Боржник) надав суду пояснення щодо ходу виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів, зокрема повідомивши, що позов ОСОБА_2 було подано у червні 2019 року, судове рішення у справі винесено у вересні 2019 року, виконавче провадження розпочато у лютому 2020 року. За це час у виконавчому провадженні змінилося кілька державних виконавців, які не надавали йому інформацію щодо виконавчого провадження. Аліменти він сплачував згідно з долученими до його скарги копіями квитанцій. Про те, що ці кошти перераховувалися ним ОСОБА_2 до погашення, як зазначила остання, кредиту, що брався на купівлю телевізора, він чує вперше, проте згадав, що, дійсно, телевізор куплявся, але не ним, а самою ОСОБА_2 як подарунок йому на день народження (55 років), що був 18.01.2018 р.; цей телевізор й досі стоїть у нього у коробці.

Суд, ознайомившись з матеріалами скарги та наявними в суді матеріалами цивільної справи № 364/713/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, оцінивши додані до скарги докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

Судом встановлено, що рішенням Володарського районного суду Київського області від 17.09.2019 р. у цивільній справі № 364/713/19 (провадження № 2/364/263/19) позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з останнього на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.06.2019 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Київського апеляційного суду від 20.01.2020 р. подану апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, назване вище рішення Володарського районного суду Київської області від 17.09.2019 р. без змін. Відповідно рішення суду набрало законної сили 20.01.2020 р.

30.01.2020 р. Володарським районним судом Київської області видано виконавчий лист відносно виконання зазначеного рішення суду; виконавчий лист пред`явлений до виконання 10.02.2020 р.

У подальшому Заявник неодноразово звертався до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із запитами щодо ходу виконавчого провадження, а також з питання врахування наданих ним квитанцій про здійснення в добровільному порядку платежів на картковий рахунок ОСОБА_4 з лютого 2019 року до квітня 2020 року (а.с. 13).

У відповідь на зазначені звернення ОСОБА_1 отримав кілька відповідей названого органу державної виконавчої служби. Зокрема, листом від 22.07.2020 р. його було повідомлено про звільнення відповідного державного виконавця та про відсутність за станом на 01.07.2020 р. заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 22-23). Проте надалі листом від 15.09.2020 р. Заявника поінформовано про помилковість зазначеної інформації та наявність заборгованості за станом на 01.07.2020 р. у розмірі 16 785,18 грн., причини таких розбіжностей не встановлено через звільнення відповідальної посадової особи; також повідомлено про отримання 24.07.2020 р. довідки з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про розмір отримуваної Заявником пенсії за період з червня 2019 року до травня 2020 року, розмір заборгованості зі сплати аліментів за станом на 01.09.2020 р. становить 10 609,78 грн., про що надано довідку-розрахунок (а.с. 25-26, 27). Крім того, цим листом Заявника повідомлено про неврахування наданих ним квитанцій з огляду на відсутність у призначенні платежу вказівки на сплату аліментів, будь-яких заяви від Стягувача про отримання таких коштів у рахунок сплати аліментів не надходило.

Правомірність наведених дій (бездіяльності) органу державної виконавчої служби судом не вирішується та не оцінюється, оскільки таких вимог скарга ОСОБА_1 не містить (а.с. 3).

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України).

Вирішуючи вимоги Заявника про зарахування наданих ним квитанцій та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, суд виходить з такого.

Як вбачається зі згаданої довідки-розрахунку щодо заборгованості Заявника зі сплати аліментів за станом на 01.09.2020 р. у розмірі 10 609,78 грн. (а.с. 27), у графі «Сплачено боржником, стягнуто виконавцем» зазначено 0,00 грн. щомісячно за період з червня 2019 року до березня 2020 року включно, надалі здійснювалися щомісячно платежі.

Досліджуючи та оцінюючи надані Заявником копії квитанцій, судом встановлено, що ним з лютого 2019 року до травня 2019 року перераховувалося щомісячно 1 700 грн. (а.с. 15), а в період з липня 2019 року до квітня 2020 року по 2 000 грн. (а.с. 16-19). Названі квитанції містять зазначення призначення як «РОЗ ~ НОМЕР_1 ~ ОСОБА_2 ~ / поповнення карткового рахунка від ОСОБА_1 ».

Заінтересована особа ОСОБА_4 (Стягувач) у письмових поясненнях до суду (а.с. 42) наявність зазначених квитанцій та перерахування коштів не заперечує, проте стверджує, що ці кошти перераховувалися на погашення нею кредиту, який вона брала для купівлі Заявникові телевізора. На підтвердження додала видаткову накладну від 30.12.2017 р. (а.с. 43) та сертифікат розширеного обслуговування від 30.12.2017 р. (а.с. 44).

Як зазначалося вище, Заявник купівлю телевізора у судовому засіданні визнав, але зазначив, що цей телевізор куплений ОСОБА_4 йому у подарунок на 55-річчя 02.01.2018 р., а не на умовах погашення ним кредиту.

З огляду на це суд виходить також з того, що в матеріалах первісної цивільної справи № 364/713/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину Заявник, заперечуючи у відзиві позовні вимоги в частині розміру заборгованості, також до суду надавав копії згаданих квитанцій, на що Позивач у справі (Стягувач ОСОБА_4 ) так само заперечувала їх цільове призначення, вказуючи на кредитну заборгованість, долучивши паспорт споживчого кредиту від 30.12.2017 р.

Відповідно до положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За визначенням частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому за вимогами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Примусове виконання рішень судів здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, стаття 71 цього Закону визначає порядок стягнення аліментів.

При цьому розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих, зокрема, із звіту про здійснені відрахування та виплати, квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником, заяв та (або) розписок стягувача тощо (пункт 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5 з подальшими змінами).

Отже, врахування виконавцем квитанцій, наданих боржником, про перерахування ним аліментів відповідає чинному законодавству, але такі платежі мають бути ідентифіковані саме як аліменти.

Вирішуючи питання щодо ідентифікації платежів ОСОБА_1 згідно з наданими копіями квитанцій, в яких у призначенні платежу, як зазначалося, відсутня вказівка на те, що ці платежі є аліментами, суд виходить з із засад доведеності/недоведеності призначення цих платежів Заявником належними і допустимими доказами з урахуванням практики Верховного Суду про те, що такі платежі можуть бути визнані аліментами за умови відсутності між їх платником та отримувачем інших відносин з грошовими зобов`язаннями. Так, зокрема, у постанові від 01.08.2019 р. у справі 642/6906/16 Верховний Суд визнав платежі аліментами без зазначення про це у призначенні платежу у відповідних квитанціях, виходячи з того, що суду не надано жодних обставин на підтвердження наявності інших зобов`язань сторін.

Натомість у справі, що розглядається Стягувачем ОСОБА_4 як під час розгляду судом її позову до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, так і під час розгляду даної скарги на дії державного виконавця зазначалося про наявність грошових зобов`язань між ними через купівлю в кредит телевізору, факт купівлі якого (але як подарунку йому) Заявник не заперечує.

З огляду на це суд керується також положеннями пункту 3.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. за № 377/8976 (з подальшими змінами), згідно з яким реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу; повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України; платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».

Зважаючи на усе викладене вище, враховуючи відсутність у наданих Заявником копіях квитанцій означення в графі «Призначення платежу» щодо сплати ним аліментів (або як коштів, призначених для неповнолітньої дитини) та беручи до уваги заперечення Стягувача щодо призначення перерахованих Заявником коштів дитині з посиланням на наявність інших грошових зобов`язань сторін, тому суд дійшов до висновку, що Заявником не доведено суду викладені в його скарзі вимоги належними і допустимими доказами, відтак його скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 79 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись статтями 2-4, 12, 13, 81, 89, 258-261, 263, 351-355, 447-451, підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прохацького Руслана Олександровича у виконавчому провадженні № 61221632, заінтересована особа (стягувач): ОСОБА_2 , відмовити.

Копії повного тексту ухвали суду надіслати учасникам справи.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, обчислюючи цей строк з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, а в разі подання такої скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копія скороченої ухвали суду (вступної та резолютивної частин) може бути видана присутнім у судовому засіданні учасникам справи за їх заявою негайно після проголошення.

Повний текст ухвали суду буде складено не пізніше 22.12.2020 р.

Повний текст ухвали суду складено 22.12.2020 р.

Суддя Л. А. Макаренко