ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2340/20Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/854/20 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Костів О. З., Ходоровський М. В.,

за участі секретаря - Іванюти О. М.,

сторін:

представника ОСОБА_1 - адвоката Коломійця М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/2340/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2020 року, ухваленого суддею Позняк В.М., повний текст якого виготовлений 3 серпня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, трьох процентів річних та пені, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В обґрунтування вимог посилається на те, що маючи намір придбати автомобіль звернувся до відповідача для допомоги в купівлі автомобіля за кордоном. У зв`язку із цим передав йому 11900 доларів США 28 лютого 2019 року. Однак підбір автомобіля затягувався з різних причин та відкладався. У наданій ОСОБА_3 розписці від 28.02.2019 року, було запевнено його, що відповідач на протязі 2-х тижнів зобов`язується передати автомобіль 30.11.2019 року. Відповідач вчергове у розписці підтвердив факт отримання грошових коштів у сумі 11 900 дол. США. Зі спливом майже 3 місяців, після обіцяного терміну надання автомобіля, не отримавши бажаного, ОСОБА_1 почав вимагати повернення коштів, які ОСОБА_2 пообіцяв повернути до 30 листопада 2019 року. Однак, грошові кошти відповідач так і не повернув, тому просить суд стягнути вказані кошти в судовому порядку, а саме, 295704 грн. основної суми боргу та 1579 грн. 79 коп. - 3 % річних, разом 297283 грн. 79 коп. та 14 606,97 грн. пені.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 295704 (двісті дев`яносто п`ять тисяч сімсот чотири) грн. збитків та 7153 (сім тисяч сто п`ятдесят три) грн. 89 судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог посилається на порушення судом норм матеріального права. Вказує на те, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що між сторонами укладений правочин, який містить елементи договору надання послуг, договору доручення та договору комісії, встановивши, що він своїх зобов`язань не виконав. Зазначає, що ОСОБА_1 пропонувалося на вибір декілька автомобілів, на що останній не обґрунтовано відмовлявся від прийняття транспортного засобу, що не дало можливості йому виконати зобов`язання належним чином. Вказані пропозиції мали місце і під час розгляду справи у суді першої інстанції проте ОСОБА_1 також відмовився. Окрім того, письмово звернувся до ОСОБА_1 з повідомленням про готовність транспортного засобу до передачі. ОСОБА_2 належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, здійснив купівлю транспортного засобу в ЄС, а ОСОБА_1 в односторонньому порядку відмовляється від виконання зобов`язань шляхом відмови від прийняття транспортного засобу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просить визнати неналежним доказом та не приймати долучену до апеляційної скарги копію повідомлення від 10.08.2020 р. та у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.07.2020 р. залишити без змін. Вказує на те, що кошти для придбання автомобіля були передані ОСОБА_2 ще у лютому 2019 року, після чого він постійно обіцяв, що скоро передасть йому автомобіль, однак не передав. В листопаді 2019 року відповідач запевнив його, що передасть автомобіль протягом 2-х тижнів, або поверне йому всі кошти однак цього не сталося. Відповідач у апеляційній скарзі зазначає, що розписка датована 21.11.2019 року, однак це не відповідає дійсності, оскільки розписка написана та відбулася передача коштів, ще у лютому 2019 року, а 21.11.2019 року ОСОБА_2 у розписці зазначив, що зобов`язання не виконав та взяв на себе зобов`язання протягом 2-х тижнів передати йому автомобіль, тобто до 06 грудня 2019 р.

Представник позивача заперечив апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним.

Представник ОСОБА_2 адвокат Сампара Н.М. надіслала заяву в якій просить справу розглянути без її участі апеляційну скаргу підтримує.

У відповідності до вимог ст. ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності сторони.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для часткового задоволення вимог.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Відповідно до положень до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. ч. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 21.11.2019 року (а.с. 69), ОСОБА_2 підтвердив, що 22 лютого 2019 року взяв у ОСОБА_1 11900 доларів США з метою купівлі на його ім`я автомобіля у ЄС, його розмитнення та доставка до місця вказаного ОСОБА_1 . Обіцяв виконати свої зобов`язання по купівлі протягом двох тижнів. Станом на 21 листопада 2019 року ОСОБА_2 автомобіль не передав ОСОБА_1 та зобов`язався передати автомобіль за кошти надані ОСОБА_1 , в сумі 11900 доларів США 30.11.2019 року.

Станом на 30.11.2019 року ОСОБА_2 автомобіль ОСОБА_1 не передав і кошти не повернув.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до висновку, що між сторонами укладений правочин, який містить елементи договору надання послуг, договору доручення та договору комісії, що не суперечить вимогам статтей 6, 627, 628 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Згідно ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Із змісту статтей 526, 530, 532 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, за зобов`язанням про передання нерухомого майна виконання провадиться за місцезнаходженням цього майна.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з розписки від 21.11.2019 року ОСОБА_2 умов укладеного з ОСОБА_1 договору не виконав, автомобіль до 30.11.2019 року не передав та кошти в сумі 11900 доларів США не повернув.

За невиконання зобов`язань, настають правові наслідки, передбачені статтею 511 Цивільного кодексу України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржником виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

У відповідності до статті 615 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Статтею 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (частина 2 статті 22 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що у зв`язку із невиконанням відповідачем свого зобов`язання, позивач поніс збитки, оскільки передав на виконання умов договору, який відповідачем виконаним не був, грошові кошти в іноземній валюті - 11900 доларів США, водночас автомобіля не отримав.

Станом на день звернення позивача із позовом (день здачі поштового відправлення у відділення - 03.02.2020 року), курс долара США до української гривні становив 1 дол. США = 25.0294 грн., отже сума збитків становить (25.0294 Х 11900) 297849,86 грн. Позивач просив стягнути грошові кошти в меншому розмірі - 295704 грн. Виходячи із того, що суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та принципу диспозитивної цивільного процесу суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення збитків в сумі 295704 грн.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 належним чином виконав взяті на себе зобов`язанни, здійснив купівлю транспортного засобу в ЄС, а ОСОБА_1 в односторонньому порядку відмовляється від виконання зобов`язань шляхом відмови від прийняття транспортного засобу колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовані.

Відповідачем не надано жодних доказів того, що у термін, погоджений сторонами - до 30 листопада 2019 року відповідач пропонував належне виконання умов договору позивачу, однак останній відмовився приймати таке належне виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи.

Таким чином відповідачем не доведено обставин на які він посилається.

Представник позивача звернувся до суду з заявою про вирішення питання щодо розподілу судових витрат та просив суд стягнути з відповідача витрати за надання правничої допомоги надані в суді апеляційної інстанції в сумі 5625 грн. та стягнути 151 грн. 48 коп на відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи.

Представник відповідача надіслав до суду заяву в якій заперечив проти задоволення вимог про стягнення витрат за надання правничої допомоги, оскільки вважає, що сума 5776,48 грн. є завищеною та необґрунтованою.

Частиною 1 статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Під час розгляду справи представник позивача адвокат Коломієць А.В. до закінчення судових дебатів у даній справі подав заяву про надання доказів щодо розміру витрат по даній справі, долучивши договір про надання правничої допомоги, копію акту приймання-передачі правничої допомоги та копії квитанцій про сплату коштів

Відповідно до вимог частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійсненених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

З матеріалів справи слідує, що 14.02.2020 року між адвокатським об`єднанням ''Коломієць і Федоркін '' та ОСОБА_1 був укладений договір №1-103/20 про надання професійної правничої допомоги.

Згідно додатку 1 до договору №1-103/20 про надання професійної правничої допомоги від 14.02.2020 року вартість послуг, наданих в суді апеляційної інстанції, складає 5625 грн.

Згідно акту №2 про надання правничої допомоги за договором №1-103/20 від 9.10.2020 слідує, що ОСОБА_1 надані послуги, а саме складено відзив на апеляційну скаргу на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 20.02.2020 року та складено відзив на апеляційну скару на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30.08.2020., взято участь в судових засіданнях. Вартість послуг згідно акту складає 5625грн. Витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, направлення процесуальних документів учасникам справи складають 151 грн. 48 коп.

Згідно рахунку від 08.10.2020 ОСОБА_1 перерахував на рахунок адвокатського об`єднання ''Коломієць і Федоркін'' 5776,48 грн. згідно договору про надання правничої допомоги.

Згідно квитанцій (а.с.125-126) були понесені витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, направлення процесуальних документів учасникам справи на загальну суму 151 грн.48 коп.

Колегія суддів погоджується з зазначеними позивачем сумами коштів за надання правничої допомоги у розмірі 5625грн за підготовку та подачу відзиву на апеляційні скарги на рішення суду та ухвалу суду та 151 грн.48 коп. на відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи, оскільки вони підтверджені належними доказами та підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Доводи представника відповідача, що дані витрати є завищеним та необґрунтованими колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні враховуючи вищенаведене.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення .

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5625грн та 151 грн 48 коп на відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2020 року

Головуючий

Судді