УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/9673/19

Номер провадження 2/495/1020/2020

24 грудня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого судді Шевчук Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Славич Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський Одеської області клопотання відповідача ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу до позивачки ОСОБА_2 по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває цивільна справа №495/9673/19 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Відповідач ОСОБА_1 16.11.2020 року надав на адресу суду власну думку на зазначену вище цивільну справу, згідно якої просив притягнути до відповідної відповідальності позивачку ОСОБА_2 через те, що, на думку відповідача позивачкою було подано неправдиві докази на підтвердження своїх позовних вимог, що свідчить про неповагу до суду.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не з`явилась, однак адвокат Васильєв П.О., який діє в її інтересах, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши доводи відповідача та матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно Довідки №241 від 21.05.2020 року, наданої представником позивачки та виданої КП «ЖЕО-№1», спільна дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає біля матері ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні. Згідно Акту від 21.05.2020 року, факт проживання спільного сина сторін ОСОБА_3 разом з мамою, ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , підтверджують сусіди: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Проте згідно Довідки №415 від 29.05.2020 року, виданої КП «ЖЕО-№1», зазначену вище довідку №241від 21.05.2020 року та акт від 21.05.2020 року визнано не дійсними.

Згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.10.2020 року по справі №495/4045/20 визнано недостовірною інформацію та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, право на особисте життя наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в акті, затвердженому КП «ЖЕО-1» м. Білгород-Дністровський та наданому до Білгород-Дністровського міськрайонного суду. Рішення набрало законної сили 13.11.2020 року.

Згідно Довідки №332 від 17.09.2020 року, виданої КП «ЖЕО-№1» склад сім`ї ОСОБА_1 : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 .

Так, зазначені вище докази, які були надані сторонами до суду суперечать один одному, однак вони отримані сторонами на законних підставах, адже були видані та оформлені належним чином відповідним комунальним підприємством. Належних та допустимих доказів підробки цих доказів або отримання їх іншим незаконним шляхом, суду не надано.

Відповідно до ч.ч. 2, 3ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, в т.ч. виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Як передбачено правилами ч.ч. 2,3 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Отже, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.143ЦПК України заходи процесуального примусу застосовуються з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Такими заходами є: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф (ч. 1ст. 144 ЦПК України).

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

У статті 17 Конвенції про захист прав людини і основних свобод зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у Конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено нею.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (Рішення від 02 грудня 2010 у справі "Шульга проти України"). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі завдання саме державних органів.

Разом з цим, хоча наведений у Цивільному процесуальному кодексі України перелік дій, які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням правами чи обов`язками, не є вичерпними, проте конкретизовано, що такі дії мають здійснювати протиправне перешкоджання у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу не можна розглядати як вид відповідальності, а тим паче - як покарання, оскільки вони покликані забезпечити виконання правил цивільного судочинства, а не покарати особу. Тобто вони повинні спонукати особу припинити протиправні дії, спрямовані особою на перешкоджання судочинства.

Натомість, матеріали справи не містять беззаперечних відомостей про те, що дії позивачки ОСОБА_2 свідчать про неповагу до суду чи подачу нею завідомо підроблених доказів, як зазначає відповідач.

Таким чином суд дійшов висновку, щодо відсутності обґрунтованих підстав для застосування заходів процесуального примусу до позивачки ОСОБА_2 та накладення на неї стягнення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 43, 44, 143, 148, 263, 257 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу до позивачки ОСОБА_2 по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: