Справа № 204/376/20
Провадження № 2/204/649/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровська міська рада про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 21.08.2008 року № 237,-

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, яку уточнив 26 лютого 2020 року, в якій просив: визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради (виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради) від 21.08.2008 року № 237. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що вважає рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 21.08.2008 року № 237 таким, що порушує права ОСОБА_1 на вільне та безперешкодне користування своєю власністю, оскільки даним рішенням змінено нумерацію приміщень, зокрема, віднесено приміщення кухні, що знаходилася в загальному користуванні та в якій наявна частка приватної власності ОСОБА_1 , до індивідуального користування сусідам. Розпорядженням органу приватизації від 18.08.2005 року № 8/61-05 57/100 частки комунальної квартири АДРЕСА_1 , передано у спільну сумісну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є минулими власниками квартири. 15 березня 2016 року відповідно до договору дарування ОСОБА_1 отримав право приватної власності на 57/100 часток квартири АДРЕСА_1 та яка була приватизована в 2006 році, на підставі чого було складено технічний паспорт. Відповідно до Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , план квартири визначає кімнати № 1 та № 2 як приміщення загального користування, де: кімната № 1 коридор 4,5 кв.м. (допоміжна площа), кімната № 2 кухня 7,8 кв.м. (допоміжна площа). Сусідка по квартирі, яка користується іншою частиною квартири (не приватизована частка, комунальна власність), повідомила, що є рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 21.08.2008 року № 237, яким затверджена нова нумерація, житлова і загальна площа квартири АДРЕСА_2 та надала копію цього рішення, відповідно до якого виконавчим комітетом вирішено: затвердити нумерацію, житлову і загальну площі комунальної квартири АДРЕСА_3 ) наступним чином: частину комунальної квартири АДРЕСА_2 , де мешкає гр. ОСОБА_5 / минулий власник /, вважати двокімнатною з житловою площею 32,3 м.кв. (загальною - 43,2 м.кв.), кухня (поз.3) - площею 8,7 м.кв., житлова (поз.4) - площею 21,4 м.кв., житлова (поз.5) - площею 10,9 м.кв.; частину комунальної квартири АДРЕСА_2 , де мешкає гр. ОСОБА_6 / частка квартири, де мешкають сусіди, вважати трикімнатною з житловою площею 33,4 м.кв. (загальною - 43,5 м.кв.), кухня (поз.2) - площею 7,8 м.кв., житлова (поз.6) - площею 6,8 м.кв., житлова (поз.7) - площею 9,9 м.кв., житлова (поз.8) - площею 16,7 м.кв. Коридор площею 4,5 кв.м. залишити у загальному користуванні. Вважає, що даним рішенням зачіпаються права ОСОБА_1 . Відповідно до плану квартири АДРЕСА_1 та журналу обмірів та розрахунків площ приміщень, які є частиною технічного паспорту, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 57/100 часток. Загальна площа квартири АДРЕСА_2 складає 86,7 кв.м. Приватна власність ОСОБА_1 складає 57/100 часток, що в еквіваленті являє собою 49,419 кв.м. Загальна площа приміщень, які не є приміщеннями загального користування та знаходяться в індивідуальному користуванні ОСОБА_1 (приміщення № 3, 4, 5), складає 41 кв.м. Інша частина площі, що належить ОСОБА_1 , знаходиться в приміщеннях загального користування та складає 8,419 кв.м. Площа загального користування (приміщення № 1, 2), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та на праві користування комунальною власністю сусідам, складає 12,3 кв.м. Враховуючи, що рішенням Виконавчого комітету № 237 приміщення № 2 (кухня) була віднесена до площі квартири, якою користуються сусіди, то площа приміщень загального користування після цього складає 4,5 м.кв., що значно менше 8,419 м.кв. - площі, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та перебувала у складі приміщень загального користування. При прийнятті рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 21.08.2008 року №237. не було враховано, що віднесення приміщення №2 (кухні) до користування сусідам відніме площу приватної власності власників 57/100 часток даної квартири. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено ОСОБА_5 (а.с. 66).

Ухвалою суду від 09 вересня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, було залучено ОСОБА_2 (а.с. 76).

Ухвалою суду від 24 вересня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено ОСОБА_7 , а також виключено ОСОБА_5 зі складу третіх осіб у справі, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору (а.с. 88). В судовому засіданні 12 жовтня 2020 року судом було замінено третю особу « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_3 » у зв`язку зі зміною прізвища (прізвище змінено з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » по причині укладення 14 вересня 2019 року шлюбу з ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 14 вересня 2019 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 732 (а.с. 95)).

Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, було залучено Дніпровську міську раду (а.с. 101).

28 жовтня 2020 року від третьої особи ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 вважає необґрунтованими щодо не включення приміщення кухні поз. 2 до його частки з огляду на наступне. Позивач ОСОБА_1 свою частку 57/100 квартири отримав згідно договору дарування від 15.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. за реєстром № 431, який був укладений між ОСОБА_11 з одного боку та ОСОБА_1 з іншого. Квартира згідно договору складається з: опис об`єкта в цілому 1-коридор; 2,3 кухні; 4, 5, 6, 7, 8 - житлові; в житловому будинку літ. В-3; загальна площа 86,7 кв.м., житлова площа 65,7 кв.м. Звертає увагу на той факт, що в договорі дарування від 15.03.2016 року не зазначено з яких конкретно позицій складається частка, подарована ОСОБА_1 . До того ж, згідно п. 1.6 договору дарування технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна перед його відчуженням не проводилась, а значить, що не було визначено фактичної площі та об`єму частки комунальної квартири, що відчужується. Тільки в рішенні виконкому Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 21.08.2008 року № 237 зазначені позиції та площі віднесені до конкретних наймачів. ОСОБА_1 прийняв у дар здогадно частину комунальної квартири і є третім власником після учасників приватизації ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . Йому конкретно територіальна громада міста Дніпра за даною адресою для приватизації і у будь-який інший спосіб ніяких приміщень не виділяла. І ставити під сумнів рішення виконкому в частині кухні поз. 2 не входить до його компетенції. Крім того, тільки фахівці в галузі інвентаризації можуть проводити розрахунки площ та часток з оформленням відповідного акту, зокрема і комунальної квартири. З цього випливає, що розрахунок зроблений ОСОБА_1 в позовній заяві є сумнівним. Згідно Розрахунку часток комунальної квартири за адресою: АДРЕСА_4 , складеного Центром «Содействие-К» 16.08.2005 р. міститься помилка в розрахунку часток, а саме поз. 7 зазначена площа 5,8 кв.м. хоча згідно інвентаризації КП ДМБТ1 складає 9,9 кв.м. та не включення поз. 2 до складу частки другого наймача. Також відсутні підписи - згода квартиронаймачів із складеним актом часток, що є обов`язковою умовою складання акту. Вона, як наймач зазначеної комунальної квартири дізналася про помилку в документах від ОСОБА_5 після його звернення до КП ДМБТІ для інвентаризації і отриманням Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно для оформлення спадщини після смерті його дружини ОСОБА_4 . Після встановлення цього факту вона - гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_5 , як головні квартиронаймачі пішли до КВ ЖРЕП Красногвардійського району із зверненням привести документи у відповідність. Вказані помилки спричинили плутанину в документації. Для виправлення помилок виконавчий комітет Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради в межах своїх повноважень, за клопотанням балансоутримувача КВ ЖРЕП Красногвардійського району, затвердив нову нумерацію комунальної квартири шляхом винесення рішення від 21.08.2008 року № 237 «Про упорядкування нумерації житлової і загальної площ у будинку АДРЕСА_5 . На її думку, балансоутримувач та виконком дійшли правильного висновку, в зв`язку з тим, що скасувати приватизацію частини квартири зроблену у 2005 за гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_4 на 2008 рік не представлялося можливим з причини смерті ОСОБА_4 учасника приватизації (співвласника комунальної квартири). Звертає увагу суду, що гр. ОСОБА_5 помер у 2014 році. Позивачем у позовній заяві зазначено, що при винесені оспорюваного рішення виконком не врахував, що віднесення приміщення № 2 до користування сусідам відніме площу приватної власності власників 57/100 часток даної квартири ( ОСОБА_1 ). Крім цього доводу в позовній заяві позивачем не доведено належних та допустимих доказів попущення його прав. Оскільки вказаний факт заперечується та не визнається, то саме на позивача покладений тягар доведення перед судом даного факту, та надання суду належних та допустимих доказів в обгрунтування його переконливості. Судовому захисту підлягають порушені права, свободи чи законні інтереси осіб, при доведеності того, що саме визначений позивачем відповідач порушив ці права. Обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане, або оспорено іншою особою, і цією особою має бути саме той суб`єкт, який вказаний у позовній заяві. У зв`язку з викладеним просила суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

13 листопада 2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив третьої особи ОСОБА_2 , в якій зазначено наступне. Частка квартири, що відчужувалася за Договором дарування від 15.03.2016 року є та була на час відчуження приватною власністю, а не комунальною, як зазначає ОСОБА_2 . Технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна не підлягає обов`язковій інвентаризації безпосередньо перед або після його відчуження. Відчуження нерухомого майна шляхом дарування не є підставою для обов`язкового проведення технічної інвентаризації даного об`єкта. Проте, технічна інвентаризація зазначеної квартири проводилася КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР в 2006 році, в результаті чого була складена інвентаризаційна справа № 40030 та технічний паспорт від 01.09.2006 року. Незважаючи на те, що нумерацію приміщень, що належать на праві власності окремо ОСОБА_1 та на праві користування окремо квартиронаймачу ОСОБА_2 , в Договорі дарування не зазначено, технічний паспорт вказує на її розподілення. На другій сторінці Технічного паспорту приміщення № 1, 2 - визначені як приміщення загального користування та позначені жовтим кольором, приміщення № 3, 4, 5 - позначені білим кольором, приміщення № 6, 7, 8 - позначені штрихуванням. Розрахунок часток на той час комунальної квартири за адресою: АДРЕСА_4 , вказує на розподілення конкретних займаних приміщень між наймачами. До приватизації 57/100 частин вказаної квартири, одноособовим її власником була територіальна громада м. Дніпропетровська (комунальна власність). Територіальна громада м. Дніпропетровська надала у найм житлове приміщення по АДРЕСА_4 двом наймачам: подружжю ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_12 (первинному наймачу зі сторони ОСОБА_2 ) Приміщення вказаної квартири частково знаходилися в індивідуальному користуванні І наймача, частково II наймача, частково в загальному користуванні. Спорів щодо незгоди з обраними (займаними) приміщеннями індивідуального та загального користування для кожного наймача до приватизації 57/100 часток не виникало. Після приватизації 57/100 зазначеної квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 утворилися правовідносини спільної сумісної власності, а між ними та територіальною громадою - спільна часткова. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 після приватизації продовжували користуватися (займати) приміщеннями, які їм були виділені територіальною громадою і якими вони користувалися, коли були наймачами (до приватизації). ОСОБА_1 не може звертатися до районної у місті ради за виділенням йому у користування приміщень квартири, а районна у місті рада, відповідно, не має права виділяти йому такі приміщення у користування. Питання користування приміщеннями здійснюється виключно на договірній основі двох співвласників на засадах рівності. До вирішення питання користування майном або до виділу частки в натурі кожен із співвласників має право користуватися всіма приміщеннями спільної квартири. ОСОБА_1 , розуміючи, що кожен із користувачів квартирою вже займає певні її приміщення, не має наміру зловживати своїм правом та лише просить суд вирішити питання відносно рішення районної у місті ради, яке зачіпає його право користування приміщенням 2 (кухнею) як співвласника квартири, повернувши правовідносини у стан, що існував до їх порушення. В позові ОСОБА_1 відсутні вимоги щодо включення приміщення кухні поз. 2 до його частки, ОСОБА_1 вимагає лише визнання незаконним та скасування рішення Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 21.08.2008 року № 237, яким порушується його право користуватися зазначеним приміщенням, та право приймати участь у володінні та користуванні майном, що знаходиться в спільній частковій власності, що є складовими права власності. На час прийняття зазначеного рішення квартира на 57/100 вже перебувала у приватній власності та ОСОБА_5 вже не був наймачем, а був власником. Враховуючі норми цивільного законодавства, що регулюють правовідносини у сфері спільної часткової власності, Красногвардійська районна у місті Дніпропетровську рада повинна була отримати згоду співвласника квартири ОСОБА_5 на вирішення питань щодо користування приміщеннями спільної квартири. Дійсно, територіальна громада міста Дніпра ОСОБА_1 ні для приватизації, ні у будь-який інший спосіб ніяких приміщень в даній квартирі не виділяла. ОСОБА_1 набув 57/100 часток зазначеної квартири у приватну власність за договором дарування, у зв`язку з чим набув право участі у вирішенні питань щодо користування спільною частковою власністю, а також захисту такого права. Наголошує, що Виконавчий комітет Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради дійсно має повноваження відносно комунального майна. Квартира за адресою: АДРЕСА_4 , є лише на 43/100 комунальною та на 57/100 приватною власністю. Таким чином, вирішуючи питання користування майна, що знаходиться у спільній частковій власності, виконавчий комітет вийшов за межі власних повноважень, чим порушив право користування власністю, що є складовою права власності, іншого співвласника. У зв`язку з викладеним, просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

17 листопада 2020 року від представника третьої особи Дніпровської міської ради Ревякіної Н.М. до суду надійшли письмові пояснення щодо позову ОСОБА_1 , в яких зазначено, що Дніпровська міська рада вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Уточняючи позовну заяву позивач посилається на ст. 321 ЦК України про непорушність його права та на ст. 369 ЦК України щодо порушення його права на володіння та користування спільною власністю квартирою АДРЕСА_1 , при цьому не зазначено жодної норми законодавства на підставі, яких спірне рішення виконкому підлягає визнанню противоправним та скасуванню. Способом захисту позивач обрав визнання протиправним та скасування спірного рішення. Позивачем вибрано спосіб захисту, який не передбачено ст. 16 ЦК України, тому позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до договору дарування від 15.03.2016 року позивач отримав в дар 57/100 частин квартири АДРЕСА_1 . Рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради № 237 прийнято 21.08.2008 року. Вищезазначеним рішенням затверджено нумерацію житлової і загальної площі у будинку АДРЕСА_5 . В позові ОСОБА_1 зазначає, що спірне рішення порушує його права на вільне та безперешкодне користування його власністю. Кухня площею 7,8 кв.м. є власністю територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, не є власністю позивача, отже рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради № 237 від 21.08.2008 року ніяким чином не порушує його право, щодо володіння користування та розпорядження кухнею площею 7,8 кв.м. Відповідно до п. 18 розділу II рішення Дніпропетровської міської ради від 18.02.2004 № 18/15 «Про обсяг та межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» до повноважень виконавчих органів районних рад входило прийняття рішень щодо розподілу житлової площі повторного заселення. Приймаючі спірне рішення виконавчий комітет діяв в межах своєї компетенції та на підставі технічної документації, яка йому була надана КВ ЖРЕП Красногвардійського району. Отже, вважає, що рішення є таким, що прийнято в межах повноважень виконавчого комітету та відповідно до вимог закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». На підставі вищевикладеного Дніпровська міська рада вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими та просить в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

25 листопада 2020 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на письмові пояснення третьої особи Дніпровської міської ради, в яких зазначено наступне. Позивач не має обов`язку зазначати конкретні норми права, які суд має застосовувати при вирішенні справи. Під підставами позову розуміються факти, які обґрунтовують вимогу позивача про захист права чи законного інтересу. Самі норми матеріального права не є підставами позову. Підстави позову не можна змішувати з нормами права, на які посилається позивач. Вимога про визнання протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним, скасування) індивідуальних актів не містять різних способів захисту, а є одним і тим же способом, сформульованим у різних словесних формах. Крім того, перелік способів захисту не є вичерпний, особа не позбавлена права обирати спосіб захисту права, що не суперечить закону. Представник ОСОБА_13 зазначає, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Проте, це твердження є помилковим. Зазначений позов спрямований на поновлення прав позивача у сфері майнових відносин (право володіння, користування та розпорядження майном), та є спором про право. Спір, який описаний у поданій позовній заяві, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи відповідне оскаржуване рішення, не має публічно-правових відносин саме з позивачем (у сенсі визначення спору, який належить до юрисдикції адміністративного суду, наведеній у постанові Великої Палати ВС від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17), а прийняте рішення стосуються права на майно (володіння, користування, розпорядження) останнього. Натомість, приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника, а спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Отже, вказаний спір не є публічно-правовим та не пов`язаний із захистом прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, а передусім є спором про право. Представник ОСОБА_13 зазначає хронологію подій, де право власності на 57/100 квартири ОСОБА_1 виникло в 2006 році, рішення виконкому про зміну нумерацій приміщення квартири в 2008 році. Проте, зауважує, що в даному випадку необхідно зважати на те, що квартира була приватизована в 2005 році. Рішення про зміну нумерації приміщень проводилося без згоди співвласників. В матеріалах справи наявний документ про право власності ОСОБА_1 на 57/100 частин квартири, наявний технічний паспорт із зазначенням знаходження цієї кухні у загальному користуванні. Враховуючи, що 57/100 частин квартири не виділені в натурі, то в даному випадку квартира знаходиться у спільній частковій власності, тобто і ОСОБА_1 і Дніпровська міська рада є власниками кухні площею 7,8 кв.м., поки договором між ними або рішенням суду про виділення частки квартири в натурі не буде встановлено інше. Таким чином, враховуючи норми ЦК України, вирішення порядку користування спільною частковою власністю повинно відбуватися за домовленістю між співвласниками. Враховуючи зазначене, відповідач повинен був отримати згоду (а щоб така згода діяла і на наступних власників квартири, така згода повинна була бути засвідчена нотаріально) інших співвласників (на той час - сім`ї ОСОБА_14 ). У зв`язку з викладеним просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_15 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи Дніпровської міської ради Ревякіна Н.М. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просила суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 в цілому перебувала у комунальній власності територіальної громади міста, що визнавалося учасниками справи.

Територіальна громада міста Дніпропетровська надала у найм вищезазначену комунальну квартиру двом основним квартиронаймачам: ОСОБА_12 та членам його сім`ї (третя особа ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 »)), а також ОСОБА_4 та члену її сім`ї - ОСОБА_5 .

З відповіді Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 11273 від 28 вересня 2020 року вбачається, що органом приватизації (КУПЮЦ «Содействие-К») було здійснено розрахунок часток комунальної квартири від 16 серпня 2005 року за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 92). У вказаному розрахунку часток комунальної квартири за адресою: АДРЕСА_4 зазначено, що розрахунок часток складає: перший наймач ОСОБА_4 57/100 частин, другий наймач ОСОБА_16 - 43/100 частин (а.с. 93).

ОСОБА_4 звернулась з заявою на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , яка використовується нею та членами її сім`ї на умовах найму, у зв`язку з чим розпорядженням органу приватизації від 18 серпня 2005 року № 8/61-05 прохання наймача ОСОБА_4 було задоволено та передано квартиру у приватну спільну сумісну власність (а.с. 16).

18 серпня 2005 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно з розпорядженням (наказом) від 18 серпня 2005 року № 8/61-05 було видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 57/100 частин належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам її сім`ї ОСОБА_5 , квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Отже, судом встановлено, що з 18 серпня 2005 року 57/100 частин квартири АДРЕСА_1 стало належати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, а інші 43/100 частин вказаної квартири залишились у комунальній власності територіальної громади міста Дніпропетровська, основним квартиронаймачем якої був ОСОБА_12 .

Згідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради станом на 01 вересня 2006 року, загальна площа квартири АДРЕСА_6 , що розташована на другому поверсі, становить 86,7 кв.м., житлова 65,7 кв.м., допоміжна 21,0 кв.м., яка складається з: 1 коридор площею 4,5 кв.м. (допоміжна площа), 2 кухня площею 7,8 кв.м. (допоміжна площа), 3 кухня площею 8,7 кв.м. (допоміжна площа), 4 житлова площею 21,4 кв.м., 5 - житлова площею 10,9 кв.м., 6 - житлова площею 6,8 кв.м., 7 -житлова площею 9,9 кв.м., 8 - житлова площею 16,7 кв.м. (а.с. 8-10).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

03 квітня 2007 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване в реєстрі за № 3-894, на 57/200 частин квартири АДРЕСА_1 , житлова площа квартири 65,7 кв.м., загальна площа квартири 86,7 кв.м., квартира в цілому складається з: 1 коридор, 2, 3 кухні, 4, 5, 6, 7, 8 житлові, в житл. АДРЕСА_7 (а.с. 61).

У лютому 2008 року ОСОБА_2 звернулась до виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті ради з проханням переоформити умови договору найму житлового приміщення на її ім`я у зв`язку з випискою основного квартиронаймача ОСОБА_12 , у зв`язку з чим рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради № 63/4 від 21 лютого 2008 року «Про зміну умов договору найму житлового приміщення на гр. ОСОБА_2 по АДРЕСА_4 » було змінено умови договору найму житлового приміщення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_8 і переоформлено особовий рахунок на гр. ОСОБА_2 на склад родини 2 особи, з яких: ОСОБА_7 дочка (а.с. 83).

Отже, станом на 21 лютого 2008 року 57/100 частин квартири АДРЕСА_1 належало на праві власності ОСОБА_5 , а інші 43/100 частин вказаної квартири залишились у комунальній власності територіальної громади міста Дніпропетровська, основним квартиронаймачем якої стала третя особа ОСОБА_2 зі своєю сім`єю дочкою ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 ») (третя особа по справі).

У липні 2008 року Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Красногвардійського району м. Дніпропетровська звернулось до Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради з листом, в якому просило закріпити підсобні приміщення комунальної квартири АДРЕСА_6 (а.с. 14).

Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради № 237 від 21 серпня 2008 року «Про упорядкування нумерації, житлової і загальної площ у будинку АДРЕСА_5 », розглянувши клопотання КВ ЖРЕП Красногвардійського району (лист від 15.07.2008 № 607) та враховуючи інвентарну справу на будинок АДРЕСА_5 , виконавчий комітет Красногвардійської районної у місті ради вирішив затвердити нумерацію, житлову і загальну площі комунальної квартири АДРЕСА_3 наступним чином: частину комунальної квартири АДРЕСА_2 , де мешкає гр. ОСОБА_5 , вважати двокімнатною з житловою площею 32,3 кв.м. (загальною 43,2 кв.м.), кухня (поз. 3) - площею 8,7 кв.м., житлова (поз. 4) - площею 21,4 кв.м., житлова (поз. 5) площею 10,9 кв.м.; частину комунальної квартири АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_6 , вважати трикімнатною з житловою площею 33,4 кв.м. (загальною 43,5 кв.м.), кухня (поз. 2) площею 7,8 кв.м., житлова (поз. 6) площею 6,8 кв.м., житлова (поз. 7) площею 9,9 кв.м., житлова (поз. 8) площею 16,7 кв.м. Коридор площею 4,5 кв.м. залишити у загальному користуванні (а.с. 11).

З відповіді Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 5980 від 15 червня 2020 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості щодо реєстрації права власності за адресою: АДРЕСА_4 : за ОСОБА_5 57/200 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.04.2007 року, виданого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр № 3-894, зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 12528245 та 57/200 частин на підставі свідоцтва про право власності від 18.08.2005 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно розпорядження № 8/61-05, зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 12528245; 43/100 частин відсутні відомості щодо реєстрації права приватної власності. Реєстрація права власності станом на 31 грудня 2012 року та технічна інвентаризація квартири АДРЕСА_1 КП «ДМБТІ» ДМР не проводилась (а.с. 60).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується актовим записом про смерть № 4647 від 01 липня 2014 року (а.с. 85).

24 грудня 2015 року новим власником 57/100 частин квартири АДРЕСА_1 стала ОСОБА_11 .

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

15 березня 2016 року на підставі договору дарування 57/100 часток квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 431, ОСОБА_11 як дарувальник безоплатно передала у власність ОСОБА_1 як обдаровуваного, який прийняв в дар 57/100 часток квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6-7). У пункті 1.2 вказаного договору зазначено, що частка квартири, що є предметом цього договору, належить ОСОБА_11 на підставі договору дарування 57/100 часток квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. 24 грудня 2015 року за реєстровим № 2468. При цьому, у пункті 1.3 даного договору зазначено, що опис об`єкта в цілому: 1 коридор; 2, 3 кухні; 4, 5, 6, 7, 8 житлові; в житл. буд. літ. В-3; загальна площа 86,7 кв.м., житлова площа 65,7 кв.м.

На теперішній час 57/100 частин квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , а інші 43/100 частин вказаної квартири перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Дніпропетровська, основним квартиронаймачем якої є ОСОБА_2 зі своєю сім`єю дочкою ОСОБА_3 .

Звертаючись 21 січня 2020 року до суду з даним позовом ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради (виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради) від 21.08.2008 року № 237, посилаючись на те, що дане рішення порушує його права на вільне та безперешкодне користування своєю власністю, приміщення кухні, що знаходилась в загальному користуванні та в якій наявна частка приватної власності ОСОБА_1 , віднесено до індивідуального користування сусідам, що відняло площу приватної власності власників 57/100 часток даної квартири.

Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Позивачем може бути особа, яка вважає, що її право, свободу чи інтерес порушено та створені перешкоди для реалізації її прав, що зумовило її звернення до суду. При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права або виникнення додаткового обов`язку.

Оскільки позовні вимоги не визнаються учасниками справи та учасниками справи заперечується факт порушення прав позивача оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську, то саме на позивача покладений тягар доведення перед судом даного факту, та надання суду належних та допустимих доказів в обґрунтування його переконливості.

Як вже було зазначено вище, оскаржуване позивачем рішення Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради № 237 «Про упорядкування нумерації, житлової і загальної площ у будинку АДРЕСА_5 » було прийнято 21 серпня 2008 року, тобто коли 57/100 частин квартири АДРЕСА_1 належало на праві власності ОСОБА_5 та основним квартиронаймачем 43/100 частин вказаної квартири була ОСОБА_2 , а позивач ОСОБА_1 став власником 57/100 частин вказаної квартири лише 15 березня 2016 року.

У договорі дарування 57/100 часток квартири від 15 березня 2016 року, посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В., зареєстрованому в реєстрі за № 431, не було зазначено з чого саме складаються 57/100 частин квартири АДРЕСА_1 , які набув позивач, а зазначено лише опис об`єкта в цілому: 1 коридор; 2, 3 кухні; 4, 5, 6, 7, 8 житлові; в житл. буд. літ. В-3; загальна площа 86,7 кв.м., житлова площа 65,7 кв.м.

У частині 1 статті 15 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Але, позивачем під час розгляду справи не доведено перед судом, що рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради «Про упорядкування нумерації, житлової і загальної площ у будинку АДРЕСА_5 » № 237 від 21 серпня 2008 року було порушено право позивача на вільне та безперешкодне користування своєю власністю, а судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси осіб, при доведеності того, що саме визначений позивачем відповідач порушив ці права.

ОСОБА_1 вважає, що Виконавчий комітет Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради при прийнятті рішення № 237 від 21 серпня 2008 року вийшов за межі своїх повноважень, порушивши право користування власністю, що є складовою права власності, співвласника 57/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, позивачем не надано суду будь-яких переконливих доказів того, що Виконавчий комітет Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради при прийнятті рішення № 237 від 21 серпня 2008 року порушив право користування власністю співвласника 57/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

У своїх відповідях на відзив третьої особи ОСОБА_2 та на письмові пояснення третьої особи Дніпровської міської ради позивач посилався на те, що рішення Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради «Про упорядкування нумерації, житлової і загальної площ у будинку АДРЕСА_5 » № 237 від 21 серпня 2008 року було прийнято без згоди власника 57/100 частин квартири АДРЕСА_1 та необхідно було отримати згоду співвласника ОСОБА_5 на вирішення питання щодо користування спільними приміщеннями квартири.

Однак, такі твердження позивача жодним чином не обґрунтовані, не підтверджені жодними доказами та не доведені. Доказів того, що ОСОБА_5 не надавав згоду на упорядкування нумерації, житлової і загальної площ у квартири АДРЕСА_1 , матеріали справи не містять. Крім того слід зазначити, що позивачу не могло бути відомо про те, чи надавав попередній власник ОСОБА_5 згоду на упорядкування нумерації та площ квартири, це виключно його припущення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, у своєму відзиві на позовну заяву третя особа ОСОБА_2 зазначала, що вона та ОСОБА_5 разом звертались до КВ ЖРЕП Красногвардійського району зі зверненням щодо приведення документації у відповідність.

Позивачем не надано суду будь-яких переконливих доказів на підтвердження того, що оскаржуваним рішенням порушуються його права на вільне та безперешкодне користування своєю власністю, та доказів того, що іншим співкористувачем квартири ОСОБА_6 йому чиняться будь-які перешкоди щодо користування приміщеннями загального користування. У зв`язку з чим, наведені доводи позивача судом до уваги не беруться та відхиляються.

Твердження позивача про те, що приміщення кухні знаходилося в загальному користуванні судом до уваги не береться та відхиляється, оскільки ним не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цього факту. Посилання ж позивача на технічний паспорт виготовлений станом на 01.09.2006 року суд до уваги не бере, оскільки технічний паспорт не є тим допустимим доказом, який би беззаперечно та достовірно підтверджував той факт, що приміщення кухні дійсно було віднесено до приміщень загального користування. Технічний паспорт це документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Однак, позивачем не надано суду рішення уповноваженого на той час органу влади або місцевого самоврядування про віднесення приміщення кухні до приміщень загального користування.

Також суд зазначає, що навіть якщо у 2006 році приміщення кухні дійсно було віднесено до приміщень загального користування співкористувачів на підставі відповідного рішення уповноваженого на те органу, це свідчило б про те, що такий порядок склався між співкористувачами на той час. Однак, слід враховувати, що такий порядок користування приміщеннями загального призначення з часом міг змінитися, що послугувало зверненню обох співкористувачів до місцевої ради зі спільною заявою про впорядкування нумерації приміщень, загальної та житлової площі, що у подальшому стало підставою для винесення відповідачем оскаржуваного рішення у 2008 році з метою чіткого визначення порядку користування комунальною квартирою, частина якої на той час була приватизована одним з користувачів.

Крім того, статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на наведене можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншою особою, і цією особою має бути саме той суб`єкт, який вказаний у позовній заяві відповідачем.

Позивачем не доведено належними доказами, що при прийнятті виконавчим комітетом Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради оскаржуваного рішення № 237 від 21 серпня 2008 року віднесення приміщення кухні (позначення 2) до частини квартири, де мешкає ОСОБА_6 , відняло площу приватної власності у власників 57/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Наведений позивачем у позовній заяві розрахунок площ приміщень та часток квартири не може бути прийнятий судом до уваги в якості доказу на підтвердження обгрунтованості позовних вимог позивача, оскільки усі доводи позивача ґрунтуються виключно на його особистих математичних розрахунках щодо співвідношення часки приватної власності до загальної площі квартири, тобто співвідношення ідеальної частки до реальної, які по факту можуть не співпадати. Однак такі факти повинні бути встановлені належними та допустимими доказами (висновками експертів, відповідними письмовими доказами, тощо), а не ґрунтуватися на припущеннях позивача.

Крім того, при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. За таких обставин судом не беруться до уваги та відхиляються як безпідставні посилання позивача на те, що розмір площі належної йому частини квартири повинен складати 49,419 кв.м., оскільки такі твердження позивача знову ж таки ґрунтуються виключно на його особистих математичних розрахунках та визначенні відсоткового співвідношенні належної йому частки у праві власності на квартиру. Якщо позивач не згоден з установленим порядком користування приміщеннями квартири, належним та ефективним способом захисту будуть вимоги про визначення частки майна та виділ її в натурі, або про визначення порядку користування спільним майном.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до переконливого висновку, що позивачем не доведено на теперішній час факту порушення його прав, не доведено, що відповідач виконавчий комітет Чечелівської районної у місті Дніпрі ради порушив будь-які законні права, свободи та інтереси позивача чи вчинив протиправні дії або бездіяльність у відношенні нього, а також не доведено, що оскаржуване рішення є незаконним та таким, що порушує його права щодо користування своєю власністю.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі, оскільки вони є недоведеними та безпідставними.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , то судові витрати позивача по даній справі підлягають віднесенню за його рахунок.

На підставі ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 317, 319 Цивільного кодексу України, та керуючись ст.ст. 2, 4, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Дніпровська міська рада про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 21.08.2008 року № 237 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 28 грудня 2020 року.

Суддя Д.Л. Черкез