Провадження №2/554/2989/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 грудня 2020 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Андрієнко Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Карабаш О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В :

27 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову посилається на ті обставини, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою. Від шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 На даний час сторони не підтримують фактичних шлюбних відносин та не проживають разом більше одного року. Син продовжує проживати з матір`ю за його власним бажанням, спорів щодо місця проживання дитини між ними не виникало.

У позові зазначає, що батько не виконує належним чином своїх обов`язків по утриманню дитини та добровільно аліменти не сплачує, грошві на додаткові витрати не надає. Водночас, їх син досяг 16-річного віку та має значні матеріальні потреби відповідно до віку, пов`язані з правильним і здоровим харчуванням, одягом, засобами для навчання, відпочинку, соціалізації. Крім того, син навчається у коледжі на платній основі, плату за його навчання вносить лише мати.

Враховуючи, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо своїх дітей незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі, і чи проживають разом із дитиною, позивач вважає, що стягнення з батька аліментів у розмірі 1/4 частини усіх доходів платника аліментів на утримання сина є справедливим та сприятиме забезпеченню майнових прав дитини.

На підставі викладеного, позивач звернувся за судовим захистом.

Ухвалою судді Октябрського районого суду м.Полтави від 07 грудня 2020 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.9-10).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов у повному обсязі, надавши відповідні пояснення.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав і не заперечував проти свого обов`язку щодо надання утримання сину. Водночас, пояснив, що на даний час не має змоги допомагати матеріально синові у зв`язку з тим, що має проблеми зі своїм здоров`ям, зокрема, переніс декілька операцій. Він тимчасово не працевлаштований, але як тільки вдасться знайти роботу - тоді буде допомагати з утриманням дитини.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також доводи відповідача, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого Полтавським міським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №105 (а.с.3).

Сторонами не заперечуються ті обставини, що фактичні шлюбні відносини між собою вони не підтримують та не проживають разом більше року, а тому в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Від указаного шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Октябрського районного управління юстиції м.Полтави від 05 квітня 2004 року, актовий запис №267 (а.с.4).

Як вбачається з представлених суду матеріалів, ОСОБА_2 навчається та є студентом Української медичної стоматологічної академії відповідно до укладеного договору №5/2019-с/09 від 01 серпня 2019 року та угодою щодо змін і доповнення до нього, на платній основі, при цьому за відповідний період плату за навчання вносила позивач, що підтверджується копіями наданих квитанцій (а.с.5, 6).

Крім того, сторонами не оспорювались потреби неповнолітньої дитини відповідно до віку, наданні справедливого утримання з боку обох батьків, що сприятиме забезпеченню майнових прав дитини.

За змістом позовних вимог позивач просить стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх доходів платника аліментів.

Як з`ясовано у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог про стягнення з нього аліментів у розмірі, визначеному чинним законодавством, а також у цілому щодо виконання свого обов`язку як батька щодо утримання дитини.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем у зазначеній частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення по даній справі на підставі наявних у ній доказів.

Судом установлено, що дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час перебуває на утриманні матері ОСОБА_1 та проживає разом з нею, проти чого не заперечував відповідач у судовому засіданні.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно з ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд на підставі ст.182 СК України враховує потреби дитини, її стан здоров`я та вік, матеріальне становище відповідача, його вік та стан здоров`я, при цьому є працездатною особою, доказів про інші аліментні зобов`язання та осіб на утриманні суду не надав, ті обставини, що батьки проживають окремо, дитина проживає з матір`ю, беручи до уваги її матеріальний стан, а також інші обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність присудження аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), оскільки обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

На переконання суду, даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини, є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини. Тоді як визначення аліментів у меншому розмірі порушить конституційні права, гарантії дитини та не забезпечить звичайних потреб та її достатній рівень життя, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, та саме вказаний розмір аліментів не буде непомірним для відповідача, відповідатиме як інтересам його дитини, так і не поставить останнього в скрутне матеріальне становище.

Також з метою правильного усвідомлення батьками їх прав та обов`язків щодо утримання своїх дітей, врегульованих на законодавчому рівні, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам закріплені ст.185 СК України обов`язки щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину, а також положення ст.192 СК України щодо зменшення або збільшення розміру аліментів за рішенням суду у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, з урахуванням конкретних обставин справи, суд дійшов до висновку про задоволення вимог позовної заяви.

Задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суд відповідно до ст.191 СК України присуджує аліменти на дитину від дня пред`явлення позову, тобто з 27 листопада 2020 року.

Згідно з ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.141, 180, 181, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягнути аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 липня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2020 року.

Суддя : Г.В. Андрієнко