Справа № 190/277/20
Провадження №2-н/190/38/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м.П`ятихатки

Суддя П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області Фирса Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімуму на дитину відповідного віку.

Суд ознайомившись із матеріалами заяви про видачу судового наказу, дослідивши викладені у заяві вимоги і обставини, прийшов до висновків про відмову у видачі судового наказу з наступних підстав.

Стаття 162 ЦПК України визначає правила підсудності для подачі заяви про видачу судового наказу. Підлягає застосуванню ст. 28 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України, стягувач вправі подати заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів не за місцем проживання боржника, а за місцем свого проживання.

Частиною 2 ст. 2 ЦПК України встановлено, що якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 3 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Як вбачається із ксерокопії паспорту ОСОБА_3 , доданої до заяви, він є громадянином Німеччини.

Тому при розгляді справи про стягнення аліментів з ОСОБА_3 і при примусовому виконанні можливого рішення у справі (судового наказу) необхідно буде на підставі ч. 2 ст. 10 ЦПК України застосовувати міжнародний договір України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, зокрема, Конвенцію про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 22.01.1993р. (далі Конвенцію) та у зв`язку з цим залучати для виконання рішення у справі міністерства юстиції України та Німеччини. А остання обставина щодо необхідності залучення інших зацікавлених осіб, як вбачається з п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України, є перешкодою у видачі судового наказу у даному випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 вказаної Конвенції клопотання про дозвіл на примусове виконання рішення подається в компетентний суд Сторони що домовилась, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано і до суду, який виніс рішення по справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання суду, який є компетентним винести рішення за клопотанням. До клопотання, зокрема відповідно до п. «б» ч.2 ст. 53 Конвенції, додається документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесено рішення, яка не прийняла участь в процесі, була належним чином та своєчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦПК України видача судового наказу проводиться без судового засідання і виклику стягувача та боржника для заслуховування їх пояснень, то у випадку видачі судом судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_3 аліментів на дитину неможливо буде виконати вимоги викладені у п. «б» ч. 2 ст. 53 Конвенції, тому такий судовий наказ неможливо буде звернути для примусового виконання на території Німеччини, в зв`язку з порушенням вимог Конвенції, зокрема, в зв`язку з неможливістю долучення до клопотання про дозвіл на примусове виконання на території Німеччини судового наказу документу, з якого випливає, що ОСОБА_3 , щодо якого було винесено рішення, який не прийняв участь в процесі, був належним чином та своєчасно викликаний в суд.

Для вирішення питання про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на дитину та подальшого виконання можливого рішення у справі з застосуванням Конвенції, заявнику слід звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів і цей спір слід розглядати в порядку позовного провадження з метою виконання вимог Конвенції про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 22.01.1993р.

Керуючись ст. ст.160,165,166 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Відмовити у видачі судового наказу у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Роз`яснити заявнику, що на підставі ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою, проте заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання до суду апеляційної інстанції через П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Ю.В. Фирса