Єдиний унікальний номер 227/2384/20
Номер провадження 22-ц/804/3434/20
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року

м. Бахмут

справа № 227/2384/20

провадження № 22-ц/804/3434/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірити О.А., Новікової Г.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 227/2384/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»,

на заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2020 року (суддя Здоровиця О.В.), ухваленого в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області , повне судове рішення складено 11 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В червні 2020 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалось на те, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 25 січня 2013 року. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додано до позову. Для користування кредитним рахунком відповідач отримав кредитну карту. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3400,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.2.3., 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору Банку своєчасно не надавав, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 30 квітня 2020 року має заборгованість 337 642,35 грн., яка складається з наступного: 3 366,93 грн. заборгованість за тілом кредиту, 332 076 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 2 199,41 грн. нарахована пеня. Зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 25 січня 2013 року у розмірі 134 934,68 грн. станом на 30 квітня 2020 року, яка складається з наступного: 3 366,93 грн. заборгованість за кредитом; 131 567,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 24 січня 2013 року по 31 грудня 2018 року та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що обставини даної справи не дозволяють зробити висновок про виникнення між сторонами кредитних правовідносин, які витікають з анкети-заяви від 25 січня 2013 року, як на цьому наполягає позивач. Оскільки жодними належними та допустимими доказами не підтверджено укладення між позивачем та відповідачем 25 січня 2013 року кредитного договору, отримання та користування відповідачем кредитом в розмірі 3 400,00 грн. на зазначених позивачем умовах, обізнаність відповідача, як це передбачено вимогами законодавства, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядок та розмір нарахування відсотків, штрафних санкцій, пені тощо. Той факт, що анкета-заява і містить запис про те, що відповідач ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовому вигляді, не свідчить про автоматичне виникнення кредитних зобов`язань між сторонами на тих умовах, про які стверджує банк у позові.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду позивач АТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем на підтвердження позовних вимог позивачем надано до суду копію анкети-заяви з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані,адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної карти. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що ця заява із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я знайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…».

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що при укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, який ніким не ос порений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Крім того, користування кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку відповідача.

Для підтвердження факту наявності заборгованості за кредитом саме в такому розмірі, як зазначено в позовній заяві, суду першої інстанції надана виписка по картрахунку відповідача.

У постанові НБУ № 705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо». Таким, чином позивач надав суду первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором.

Вважає, що суду першої інстанції надано належні і допустимі докази укладання кредитного договору та наявності і суми заборгованості за ним, проте суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісії, а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.

Згідно постанови Верховного суду по справі № 775/7704/15-ц суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду.

Тобто, якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, суд повинен був надати свій розрахунок. Судом першої цього не було зроблено, вважає, що суд ухилився від свої прямих обов`язків, зокрема, від здійснення правосуддя.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

25 січня 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до змісту вказаної анкети вбачається, що ОСОБА_1 погодився з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами є між ним та банком договором про надання банківських послуг (а.с.17).

Згідно копії Статуту АТ КБ «ПриватБанк», вказаний банк є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.57-58).

До позову позивачем надані копії витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.18), копія документа без назви (а.с.19-50).

Наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить відомості про місячну базову процентну ставку для різних кредитних «Універсальна» - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (3%), «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (2,5%), «Універсальна CONTRACT» (1,7%), «Універсальна GOLD» (2,5%, з 01 квітня 2013 року - 2,3%, за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року - 2,7%, за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року - 3,5%) (а.с.18).

Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, свідчить про те, що 25 січня 2013 року на картковий рахунок НОМЕР_1 був встановлений кредитний ліміт розміром 900,00 грн, який був зменшений 25 січня 2013 року до 300,00 грн., 31 січня .2013 року збільшений до 1000,00 грн., 07 лютого 2013 року збільшений до 1500,00 грн., 02 грудня 2013 року збільшений до 3400,00 грн. та 17 січня 2020 року зменшений до 0,00 грн. (а.с.15)

Відповідно довідки, яка знаходиться на (а.с.16) свідчить про те, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано кредитні картки, а саме: № НОМЕР_2 з терміном дії до 08/16 (дата відкриття 31 січня 2013 року); № НОМЕР_1 з терміном дії до 10/16 (дата відкриття 25 січня 2013 року).

Відповідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25 січня 2013 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 30 квітня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 337 642,35 грн., з яких 3366,93 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 332 076,01 грн. залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість; 0,00 грн. залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість; 2199,41 грн. заборгованість по пені; 0,00 грн. заборгованість за комісією.

Заборгованість до стягнення складає 134 934,68 грн., з яких 3366,93 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 131 567,75 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками за період з 25 січня 2013 року по 31 грудня 2018 року (а.с.8-10).

З виписки за договором № б/н вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами (отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, купував, здійснював поповнення картки в терміналі та в відділенні банку. (а.с.11-14).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями пункту 4 частини 1, частини 4 статті 376 ЦПК, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову складає 134 934,68 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що обставини даної справи не дозволяють зробити висновок про виникнення між сторонами кредитних правовідносин, які витікають з анкети-заяви від 25 січня 2013 року, як на цьому наполягає позивач. Оскільки жодними належними та допустимими доказами не підтверджено укладення між позивачем та відповідачем 25 січня 2013 року кредитного договору, отримання та користування відповідачем кредитом в розмірі 3400,00 грн. на зазначених позивачем умовах, обізнаність відповідача, як це передбачено вимогами законодавства, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядок та розмір нарахування відсотків, штрафних санкцій, пені тощо. Той факт, що анкета-заява і містить запис про те, що відповідач ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовому вигляді, не свідчить про автоматичне виникнення кредитних зобов`язань між сторонами на тих умовах, про які стверджує банк у позові.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі не можливо з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

АТ КБ «ПриватБанк» пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за договором, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту та заборгованість по процентам за користування кредитом 25 січня 2013 року по 31 грудня 2018 року.

Як на підставу своїх позовних вимог про погашення заборгованості за договором, позивач посилався на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які не підписані ОСОБА_1 .

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, що саме додані до позовної заяви тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» розумів ОСОБА_1 , ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 , процентів за користування кредитом 25 січня 2013 року по 31 грудня 2018 року задоволенню не підлягають, врахувавши при цьому й ті обставини, що банк не заявляв позовних вимог до відповідача про стягнення процентів в розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив із того, що в анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 25 січня 2013 року, не заповнені поля стосовно оформлення кредиту, виду картки, зазначення кредитного ліміту. Крім того, у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відсутня позначка про видачу відповідачу кредитної картки «Універсальна» або будь-якої іншої картки.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з цим позовом банк подав до суду анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку за договором № б/н станом на 07 травня 2020 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, а також довідку про видачу ОСОБА_1 кредитних карток із зазначенням їх номерів та строку дії.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не дослідив наявні у справі докази у сукупності з розрахунком заборгованості та іншими доказами, які було подано до позовної заяви, тому дійшов передчасного висновку, що матеріалами справи не підтверджено факт видачі відповідачу кредитної картки з встановленим кредитним лімітом у розмірі 3 400 грн.

При цьому, банк вказував на те, що виходячи з виписки по картковому рахунку позичальник ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи (а.с.11-14), є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Суд першої інстанції не дослідив належним чином наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, не спростував належним чином викладені банком доводи по суті заявлених у цій справі вимог та мотивовано не відхилив доводи позовної заяви.

Таким чином, при розгляді справи в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту суд першої інстанції не перевірив з достатньою повнотою доводи позовної, в рішенні не зазначив конкретних обставин, які спростовують у повному обсязі заявлені у справі вимоги.

Отже, необхідно дослідити виписку по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами та перевірити чи користувався відповідач кредитними коштами (чи отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, чи купував товари та чи перерахував кошти на інші рахунки), якщо користувався, то в якому розмірі, чи здійснював повернення кредитних коштів позивачу, якщо здійснював, то в якому розмірі, та чи не перевищує сума повернутих відповідачем кредитних коштів суму отриманого ним кредиту.

Як вбачається з виписки за договором № б/н вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами (отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, купував, здійснював поповнення картки в терміналі та в відділенні банку. (а.с.11-14).

Відповідач отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, що підтверджується відповідними записами в виписці договором № б/н, а саме: 25 січня 2013 року видача готівки в розмірі 210,00 грн.; 28 січня 2013 року видача готівки в розмірі 55,00 грн.; 28 січня 2013 року видача готівки в розмірі 525,00 грн.; 29 січня 2013 року видача готівки в розмірі 105,00 грн.; 01 лютого 2013 року видача готівки в розмірі 105,00 грн.; 12 лютого 2013 року видача готівки в розмірі 525,00 грн.; 12 лютого 2013 року видача готівки в розмірі 160,00 грн.; 09 березня 2013 року видача готівки в розмірі 160,00 грн.; 09 березня 2013 року видача готівки в розмірі 210,00 грн.; 21 березня 2013 року видача готівки в розмірі 55,00 грн.; 26 квітня 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 65,00 грн.; 28 травня 2013 року видача готівки у відділенні в розмірі 55,00 грн.; 29 травня 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 55,00 грн.; 29 травня 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 55,00 грн.; 29 травня 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 55,00 грн.; 19 червня 2013 року видача готівки в розмірі 160,00 грн.; 25 червня 2013 року видача готівки в розмірі 45,00 грн.; 25 липня 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 55,00 грн.; 17 жовтня 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 55,00 грн.;17 жовтня 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 105,00 грн.; 23 листопад 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 265,00 грн.; 23 листопад 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 160,00 грн.; 23 листопад 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 55,00 грн.; 02 грудня 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 265,31 грн.; 02 грудня 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 265,00 грн.; 02 грудня 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 1040,00 грн.; 03 грудня 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 420,00 грн.; 03 грудня 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 265,00 грн.; 03 грудня 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 105,00 грн.; 03 грудня 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 265,00 грн.; 04 грудня 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 420,00 грн.; 04 грудня 2013 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 315,00 грн.; 23 січня 2014 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 210,00 грн.; 23 січня 2014 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 105,00 грн.; 24 січня 2014 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 210,00 грн.; 25 лютого 2014 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 55,00 грн.; 29 березня 2014 року зняття готівки в банкоматі в розмірі 45,00 грн., а всього відповідач використав кредитні кошти на суму 7280,31 грн. (а.с.11-14).

Відповідач здійснив погашення кредиту на суму 9990,88 грн., що підтверджується відповідними записами в виписці договором № б/н, а саме: 31 січня 2013 року переказ особистих коштів (з карти НОМЕР_3 на карту НОМЕР_4 ) в розмірі 50,00 грн.; 11 лютого 2013 року переказ особистих коштів (з карти НОМЕР_3 на карту НОМЕР_4 ) в розмірі 200,00 грн.; 09 березня 2013 року переказ особистих коштів (з карти НОМЕР_3 на карту НОМЕР_4 ) в розмірі 400,00 грн.; 21 березня 2013 року надходження готівки за платіжними картками 50,00 грн.; 10 квітня 2013 року поповнення готівкою через відділення 50,00 грн.; 26 квітня 2013 року переказ особистих коштів (з карти НОМЕР_3 на карту НОМЕР_4 ) в розмірі 100,00 грн.; 27 травня 2013 року переказ особистих коштів (з карти НОМЕР_5 на карту НОМЕР_4 ) в розмірі 200,00 грн.; 19 червня 2013 року переказ особистих коштів (з карти НОМЕР_5 на карту НОМЕР_4 ) в розмірі 200,00 грн.; 23 липня 2013 року поповнення готівкою через відділення 100,00 грн.; 30 серпня 2013 року поповнення готівкою через відділення 50,00 грн.; 27 вересня 2013 року поповнення готівкою через відділення 120,00 грн.; 11 жовтня 2013 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування 120,00 грн.; 15 листопада 2013 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування 500,00 грн.; 28 листопада 2013 року зарахування переказу з карти через відділення 1506,87 грн.; 21 січня 2014 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування 500,00 грн.; 11 лютого 2014 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування 120,00 грн.; 24 лютого 2014 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування 120,00 грн.; 28 березня 2014 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування 100,00 грн.; 29 квітня 2014 року переказ особистих коштів (з карти НОМЕР_6 на карту НОМЕР_4 ) в розмірі 70,00 грн.; 25 липня 2014 року поповнення готівкою через відділення в розмірі 60,00 грн.; 26 серпня 2014 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування 150,00 грн.;10 жовтня 2014 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування 120,00 грн.; 21 листопада 2014 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування 120,00 грн.; 16 грудня 2014 року поповнення картки в терміналі самообслуговування 120,00 грн.; 16 січня 2015 року поповнення картки в терміналі самообслуговування 120,00 грн.; 25 лютого 2015 року поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування 150,00 грн.; 21 квітня 2015 року поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування 250,00 грн.; 29 травня 2015 року поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування 120,00 грн.; 19 червня 2015 року поповнення карти готівкою у відділенні 350,00 грн.; 10 жовтня 2017 року автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти НОМЕР_7 в розмірі 1536,01 грн.; 10 жовтня 2017 року автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти НОМЕР_7 в розмірі 160,00 грн.; 10 листопада 2017 року автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти НОМЕР_7 в розмірі 2178,00 грн. (а.с.11-14).

Отже, з виписки за договором № б/н вбачається, що відповідач ОСОБА_1 витратив кредитні кошти на загальну суму 7 280,31 грн., а здійснив погашення кредиту на загальну суму 9 990,88 грн., а тому колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність заборгованості у відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 25 січня 2013 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими тільки в частині зміни обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту. В іншій частині доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно з положеннями пункту 4 частини 1, частини 4 статті 376 ЦПК, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні вказаних позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту за вищевказаного обґрунтування. В решті рішення необхідно залишити без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.7, 19, 369, 367, 369, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2020 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Г.В. Новікова