Єдиний унікальний номер 234/6799/18
Номер провадження 22-ц/804/794/20
Донецький апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року

м. Бахмут

Справа № 234/6799/18

Провадження № 22-ц/804/794/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Біляєвої О. М. (суддя-доповідач), Корчистої О. І., Папоян В. В.,

секретар судового засідання - Сергєєва К. О.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області в складі судді Марченко Л. М. від 16 серпня 2019 року, ухвалене у м. Краматорську Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов мотивовано тим, що з 2009 року по 2014 рік сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_1 ; мають сина ОСОБА_3 .

У період з 2014 року по 2017 рік позивач особисто придбав: пральну машину LG, дитячі іграшки та одежу, шафу, ґумовий шланг 21 м, інтернет-кабель 40 м, кришталеві вази - 3 шт., люстру, ліжко, три комплекти стаканів по 6 стаканів у кожному, комплект пивних бокалів (2 бокали), один фірмовий стакан «Джек Деніелс», два комплекти тарілок по 6 шт., пательну «Тефаль», ковдру, подушки 3 шт., манікюрний набір, музикальну колонку, музикальний скейт (іграшка), зимову шапку «Адидас», перчатки, два нових комплекти чоловічої термобілизни, канцелярські приладдя - три комплекти, наручники, косметику (5 гелів для гоління, крем «Амвей», парфуми чоловічі 2 шт.), гантелі 2 шт., гирі 2 шт., турнік, нові турецькі рушники, документи дитини (свідоцтво про народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків), ліжко розкладне, ковдру червону з синтепоновим наповнювачем, ковдру бежевого кольору з квітами, одяг дитини (3 сорочки, 3 штанів, костюм, сіру кофту, 4 майки, 4 куртки осінні, краватку-метелик), машинку для підстригання волосся, дерев`яну шафу з ДСП «Дуб венге магія», військову плащ-палатку, книги - 21 шт. (зібрання творів АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 . Достоєвського АДРЕСА_2 , боксерські рукавички та шолом.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 змінила замки у вказаній квартирі і на вимогу позивача повернула лише частину речей, що належать йому та дитині.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 зазначене у позові майно, що належить йому на праві приватної власності.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16 серпня 2019 року позов задоволений частково.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та передати ОСОБА_1 наступне майно: пральну машину LG, шафу, ґумовий шланг 21 м, інтернет-кабель 40 м, кришталеві вази 3 шт., люстру, ліжко, три комплекти стаканів по 6 стаканів у кожному, комплект пивних бокалів (2 бокали), один фірмовий стакан «Джек Деніелс», два комплекти тарілок по 6 шт., пательну «Тефаль», манікюрний набір, музикальну колонку, музикальний скейт (іграшка), зимову шапку «Адидас», перчатки, два комплекти чоловічої термобілизни, канцелярські приладдя - три комплекти, наручники, косметику (5 гелів для гоління, крем «Амвей», парфуми чоловічі 2 шт.), гантелі 2 шт., гирі 2 шт., турнік, нові турецькі рушники, документи дитини ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків), ліжко розкладне, ковдру червону з синтепоновим наповнювачем, ковдру бежевого кольору з квітами, одяг дитини (3 сорочки, 3 штанів, костюм, сіру кофту, 4 майки, 4 куртки осінні, краватку-метелик), машинку для підстригання волосся, дерев`яну шафу з ДСП «Дуб венге магія», військову плащ-палатку, книги - 21 шт. (зібрання творів АДРЕСА_2 . М. Достоєвського АДРЕСА_2 , боксерські рукавички та шолом.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що судом встановлений факт належності позивачеві спірного майна, яким незаконно, без відповідної правової підстави володіє ОСОБА_2 , а тому позов підлягає задоволенню.

Ухвалою цього ж суду від 05 листопада 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

У січні 2020 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення з підстав порушення судом норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача та її представника, не повідомлених належним чином про дату, час і місце засідання суду, отже, підстави для ухвалення заочного рішення відсутні. Внаслідок неналежного повідомлення відповідач була позбавлена можливості подати клопотання про виклик свідків та додаткові докази на підтвердження заперечень проти позову.

ОСОБА_2 зазначає, що право власності позивача на спірне майно не підтверджено належними доказами, а тому суд першої інстанції, оцінивши докази з порушенням вимог процесуального закону, дійшов помилкового висновку про обгрунтованість позовних вимог.

У відзіві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини, оцінивши надані учасниками справи докази, з додержанням норм процесуального права дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

ОСОБА_2 не з`явилася у судове засідання, повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (судової повістки) ас. 184, а тому відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, наведені у відзиві обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Проте у період з 2014 року по грудень 2017 року він фактично проживав за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: АДРЕСА_4 .

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2015 року визначено місце проживання ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_1 .

Із заяви ОСОБА_1 до відділу поліції вбачається, що 19 лютого 2018 року він не зміг потрапити до вказаної квартири через конфлікт з ОСОБА_2 , яка змінила замки на вхідних дверях.

Факт придбання позивачем речей, перелічених у позовній заяві, підтверджується копіями документів: гарантійного талону, чеків, замовлення, а також показаннями свідків. Останні також підтвердили, що спірні речі зберігаються за адресою: АДРЕСА_4 .

На на час вирішення справи ОСОБА_2 повернула позивачеві ковдру, три подушки та музикальну колонку.

З урахуванням встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Однак повністю погодитись з цим висновком суду не можна з таких підстав.

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України)

Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що "предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 703/5364/15-ц вказано, що "застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним".

Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27.11.2019 (справа № 461/2328/16-ц) був викладений висновок: "За віндикаційним позовом може бути витребувана лише індивідуально визначена річ, оскільки призначенням такого позову є повернення лише того майна, яке було у власності особи.

Підставою віндикаційного позову є обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти, які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача".

Велика Палата Верховного Суду у п. 34 постанови від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 зауважила, що "у спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів".

З огляду на матеріали справи, ОСОБА_1 просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 належне йому на праві власності майно: пральну машину LG, дитячі іграшки та одежу, шафу, ґумовий шланг 21 м, інтернет-кабель 40 м, кришталеві вази - 3 шт., люстру, ліжко, три комплекти стаканів по 6 стаканів у кожному, комплект пивних бокалів (2 бокали), один фірмовий стакан «Джек Деніелс», два комплекти тарілок по 6 шт., пательну «Тефаль», ковдру, подушки 3 шт., манікюрний набір, музикальну колонку, музикальний скейт (іграшка), зимову шапку «Адидас», перчатки, два нових комплекти чоловічої термобілизни, канцелярські приладдя - три комплекти, наручники, косметику (5 гелів для гоління, крем «Амвей», парфуми чоловічі 2 шт.), гантелі 2 шт., гирі 2 шт., турнік, нові турецькі рушники, документи дитини (свідоцтво про народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків), ліжко розкладне, ковдру червону з синтепоновим наповнювачем, ковдру бежевого кольору з квітами, одяг дитини (3 сорочки, 3 штанів, костюм, сіру кофту, 4 майки, 4 куртки осінні, краватку-метелик), машинку для підстригання волосся, дерев`яну шафу з ДСП «Дуб венге магія», військову плащ-палатку, книги - 21 шт. (зібрання творів АДРЕСА_2 . М. Достоєвського АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 рукавички та шолом.

Тобто індивідуально не визначене майно.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не конкретизував і не зазначив індивідуальні ознаки спірного майна.

При цьому в судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач зазначив, що в позовній заяві ним зазначено майно з індивідуальними ознаками, а тому додаткових пояснень надати не може.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Другим реченням частини другої та частиною третьою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, оскільки визнав належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами ксерокопії документів (гарантійного талону, чеків, замовлення тощо) і показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Разом з тим, матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, що доводять, зокрема, право власності ОСОБА_1 на витребуване майно, що відповідач незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Так, згідно з копією витратної накладної № ЧП-001365 від 23 січня 2017 року, отримувачем товару: ДСП КроноУкраїна Дуб Венге Магія 16 мм, розпилювання, поклейка кромки ПВХ 22*1 (автомат), поклейка кромки ПВХ 22*2 (автомат), отвір під навіси D35, є Трикуцький. Згідно з копією витратної накладної № ЧП-001371 від 23 січня 2017 року, отримувачем товару « ОСОБА_8 LіnkenSystem ОСОБА_9 110 накладн.» є Фізособа (ас. 5, 6).

Тобто вказані письмові докази не містять інформації ні щодо власника ОСОБА_1 , ні щодо майна, зазначеного у позовній заяві.

В накладній Нової пошти в розділі «Інформація про відправлення» вказано повний опис відправлення « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ас. 7).

Гарантійний талон на пральну машину LG, що був доданий позивачем на підтвердження права власності, не заповнений; не містить відомості щодо моделі, серійного номеру товару; дати покупки, підпису продавця тощо (ас. 9-10).

Згідно зі статтею 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Технічним записом судового процесу підтверджується, що допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не назвали джерела своєї обізнаності щодо набуття позивачем права власності на спірне майно, часу його придбання та за рахунок чиїх коштів. Показання свідків носять узагальнений характер і зводяться до того, що вони інколи бували у квартирі АДРЕСА_1 , бачили деякі з перелічених у позовній заяві речі без зазначення індивідуальних ознак.

При цьому свідок ОСОБА_5 показав, що турнік, гантелі та шолом, шланг, інтернет-кабель, шафа зберігалися у квартирі ще до 2014 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що майно придбане ним після 2014 року.

Отже, слід дійти висновку, що судом не встановлено обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти, які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про витребування спірного майна відповідно до статті 387 ЦК України на користь ОСОБА_1 .

З наведених мотивів суд апеляційної інстанції приймає довід апеляційної скарги про неправильність висновку про доведеність позовних вимог і надання оцінки наявним у справі доказам з порушенням вимог ст. 89 ЦПК України.

Оскільки судом апеляційної інстанції також не встановлено обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, а позивач не надав нові докази на підтвердження цих обставин, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Щодо доводу скарги про встановлення судом попередньої інстанції факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, то суд такий факт не встановлював, посилався лише на судове рішення, ухвалене 17 березня 2015 року Апеляційним судом Запорізької області.

Перевіривши довід скарги про неналежне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи і відсутність у зв`язку з цим підстав для ухвалення заочного рішення, про порушення права на подання доказів, колегія суддів частково приймає його з таких підстав.

На час розгляду справи судом першої інстанції судові виклики і повідомлення здійснювалися у порядку, визначеному главою 7 розділу І Цивільного процесуального кодексу України.

Так, за правилом частин другої, четвертої статті 128 цього Кодексу суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 130 ЦПК України).

З огляду на матеріали справи, суд першої інстанції не визнавав явку учасників справи, зокрема відповідача ОСОБА_2 , такою, що є обов`язковою. 14 серпня 2019 року адвокат ОСОБА_10 представник ОСОБА_2 електронною поштою подала до суду першої інстанції заяву про відкладення судового засідання, призначеного на 16 серпня 2019 року (ас. 89).

Заява представника відповідача підтверджує факт її обізнаності про дату, час і місце розгляду справи, а тому суд з урахуванням вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України правомірно визнав, що ОСОБА_2 належно повідомлена, і розглянув справу за їх відсутності.

Як зазначено вище, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Протоколом судового засідання та технічним записом судового засідання від 09 квітня 2019 року підтверджується, що адвокат ОСОБА_10 була присутньою і заявляла клопотання про допит свідків, вказаних в апеляційній скарзі, яке було задоволено судом.

Тобто довід скарги про порушення права на подання доказів, у тому числі щодо виклику свідків, спростовується матеріалами справи, а тому є безпідставним.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Правовий аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що заочне рішення ухвалюється за одночасного існування таких умов у разі першої неявки відповідача у судове засідання, яким розпочато розгляд справи по суті.

Проте, як установлено судом апеляційної інстанції, і це підтверджується матеріалами справи, у даній справі відбулося два судових засідання 09 квітня 2019 року і 16 серпня 2019 року, в яких учасники справи давали пояснення, допитувалися свідки і досліджувалися письмові докази (ас. 79-83, 100-101).

Встановлені обставини свідчать про відсутність правових підстав для ухвалення заочного рішення, тому довід скарги про порушення судом першої інстанції вимог статті 280 ЦПК України є обгрунтованим, а наведений у відзиві аргумент про додержання судом першої інстанції норм процесуального права слід відхилити.

Посилання ОСОБА_1 у відзиві на те, що апеляційна скарга не підлягає розгляду внаслідок подання з пропуском строку на апеляційне оскарження, колегія суддів не приймає, оскільки ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 січня 2020 року зазначені ОСОБА_2 підстави пропуску строку визнані поважними і задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суд апеляційної інстанції не дає правову оцінку аргументам відзиву про неправомірні дії ОСОБА_2 (введення в оману та підробка документів), оскільки такі позовні вимоги та підстави позову не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установивши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права і неправильно застосував норми матеріального права, зокрема статтю 387 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Оскільки позивач ОСОБА_1 від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнений на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, а також судові витрати 1 057 грн 20 коп., понесені ОСОБА_2 у зв`язку переглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 серпня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, а також судові витрати 1 057 грн 20 коп., понесені ОСОБА_2 у зв`язку переглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Біляєва

О. І. Корчиста

В. В. Папоян

Дата складення судового рішення 16 березня 2020 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва