441/1682/20 2/441/727/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.12.2020 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Малахової - Онуфер А.М.

з участю секретаря судових засідань Чорного О.С.

позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, як на майно колгоспного двору, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , 05.10.2020 звернувся в суд з позовом до Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , як на майно «колгоспного двору» мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_2 , який до дня смерті був зареєстрований та проживав на АДРЕСА_1 , після його смерті звернувся до нотаріуса Городоцької нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на означене будинковолодіння, однак у видачі такого - відмовлено, оскільки будинок має статус «колгоспного двору», а відповідно до Закону України"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", реєстрація майна колгоспного двору не передбачена, відтак він, як останній член колгоспного двору змушений звернутись до суду із означеним позовом для захисту своїх прав. Просив позов задовольнити.

Ухвалою судді від 12.10.2020 провадження у справі відкрито.

Позивач у суді вимоги підтримав покликаючись на мотиви викладені у заяві, просить позов задовольнити.

Сільський голова Островський А., як представник відповідача Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області у листі №360 від 22.10.2020 позов визнав, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с. 35).

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991р. не втратили права на частку в його майні.

В п. 6 вищеозначеної Постанови зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

За положеннями ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Із копії Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 20.09.1988 Самбірським МБТІ на підставі рішення Городоцького райвиконкому №410 від 15.09.1988 убачається, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що на АДРЕСА_1 має статус «колгоспного двору», головою якого значився ОСОБА_2 (а.с. 15).

Про те, що будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_2 , як головою колгоспного двору, окрім іншого підтверджується довідкою Самбірського МБТІ №1944 від 16.09.2020 (а.с. 9).

Із пояснень позивача в суді, із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 6).

Як убачається із оглянутої та дослідженої в судовому засіданні інвентаризаційної справи № 44, а також технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого 27.12.2012 Городоцьким районним бюро технічної інвентаризації за замовленням ОСОБА_1 , будинок 1962 року побудови, складається із підвалу, трьох житлових кімнат, веранди, коридору та двох комор, загальна площа будинку 73, 4 кв.м, з них житлова 41, 9 кв.м, при будинку літня кухня-сарай, сарай, гараж, вбиральня, криниця та огорожа (а.с. 16, 18-22).

Із витягів з погосподарських книг за 1986-1995рр., із копій будинкової книги та довідки Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області №370 від 15.09.2020, інших матеріалів справи видно, що житловий будинок на АДРЕСА_1 має статус «колгоспного двору», членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року значились ОСОБА_2 , 1913р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , 1928р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та позивач ОСОБА_1 , 1957р.н. (а.с. 7-8, 10-14).

25.09.2020 нотаріус Городоцької державної нотаріальної контори Шаравара В.В. відмовила позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки спадковий будинок на АДРЕСА_1 відповідно до правовстановлюючого документа має статус «колгоспного двору» (а.с. 17).

Таким чином, житловий будинок АДРЕСА_1 не може бути об`єктом спадкових прав, оскільки має статус «колгоспного двору», позивач є його останнім членом, відтак з огляду на положення вищеозначених норм закону, він вважається фактичним власником цього житлового будинку.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Отже, оскільки будинковолодіння на АДРЕСА_1 має статус «колгоспного двору», позивач є його останнім членом і не втратив частку в майні цього двору, за ним слід визнати право власності на означений житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, як на майно «колгоспного двору».

Керуючись ст.ст. 10, 89, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392 ЦК України, ст. ст. 120, 123 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , як на майно "колгоспного двору".

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 21.12.2020.

С у д д я : А.М. Малахова Онуфер