Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/750/19
Провадження № 2/376/35/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2020 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді: Коваленка О.М.,

при секретарі: Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Погребищенська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування своєї позовної заяви позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 10.08.2018 року.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

02.01.2019 року позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Климчук Л.П..

В цей же день позивач отримав інформацію, що згідно довідки зі Спадкового реєстру № 566 322 74, в якій зазначено, що 09.10.2014 року було посвідчено заповіт Погребищенською Державною нотаріальною конторою на користь відповідача ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що вказаний заповіт є не дійсним, оскільки він був складений з порушенням вимог законодавства, а підпис в заповіті не належить батькові позивача, оскільки в батька позивача був зовсім інший почерк.

Також, ОСОБА_1 в позові вказує, що за життя батьком було складено заповіт на його ім`я 25.08.2011 року, який посвідчено Михайловою О.М. секретарем Селезенівської сільської ради, і згідно відмітки сільської ради «на день смерті заповідача цей заповіт не скасований, не змінений за даними Селезенівської сільської ради» від 02.01.2019 року.

Позивач зазначає, що через хворобу батько не міг писати, оскільки в жовтні 2011 року в нього був інсульт, через що було паралізовано праву сторону тіла, що підтверджується здійсненим написом на заповіті нотаріуса «У зв`язку з похилим віком та хворобою заповідача дію вчинено на дому за адресою: с. Плисків Погребищенського району Вінницької області». У заповіті зазначено, що він складений нотаріусом зі слів заповідача і до підписання прочитаний ним в голос, і власноручно ним підписаний, що на думку позивача не відповідає дійсності.

Тому на підставі вищевикладеного позивач звертається до суду та просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 09.10.2014 року посвідчений Погребищенською державною конторою, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №1-1713, номер у Спадковому реєстрі № 5663 2274.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в його відсутності, позов підтримує в повному обсязі (а. с. 133).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без нього, позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі (а. с. 134).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 , видане повторно 10.08.2018 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 9 (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.05.2008 року Серія ВКК № 029 390 посвідчений приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Климчук Л.П. (а.с.10) та копією Витягу з Державного реєстру правочинів № 579 9680 Серія КЕ № 791 576 (а.с.11).

02.01.2019 року позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Климчук Л.П. (а.с.16).

В цей же день позивач отримав інформацію, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 566 322 74, в якій зазначено, що 09.10.2014 року було посвідчено заповіт Погребищенською Державною нотаріальною конторою на користь відповідача ОСОБА_2 (а.с.18-19)

Позивач вважає, що вказаний заповіт є не дійсним, оскільки він був складений з порушенням вимог законодавства, а підпис в заповіті не належить батькові позивача, оскільки в батька позивача був зовсім інший почерк.

Також, судом встановлено, що за життя батьком було складено заповіт на ім`я ОСОБА_1 від 25.08.2011 року, який посвідчено Михайловою О.М. секретарем Селезенівської сільської ради, і згідно відмітки сільської ради «на день смерті заповідача цей заповіт не скасований, не змінений за даними Селезенівської сільської ради» від 02.01.2019 року (а.с.12).

Позивач зазначає, що через хворобу батько не міг писати, оскільки в жовтні 2011 року в нього був інсульт, через що було паралізовано праву сторону тіла, що підтверджується здійсненим написом на заповіті нотаріуса « У зв`язку з похилим віком та хворобою заповідача дію вчинено на дому за адресою: с. Плисків Погребищенського району Вінницької області». У заповіті зазначено, що він складений нотаріусом зі слів заповідача і до підписання прочитаний ним в голос, і власноручно ним підписаний (а.с.13), що на думку позивача не відповідає дійсності.

Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно з частинами 1-3, 5 ст.1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Спеціальним нормативним актом, який регламентує повноваження посадових осіб місцевого самоврядування під час вчинення ними нотаріальних дій є Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 №3306/5 (надалі - Порядок)

Згідно з п. 1.1., п.1.2. розділу І Порядку (в редакції чинної на момент посвідчення заповіту) перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України Про нотаріат . Нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України Про нотаріат (в редакції, що діяла на момент посвідчення заповіту) у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти (крім секретних).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 06.09.2017 по справі 6-2424цс16, спеціальною нормою, яка регламентує підстави визнання заповіту недійсним або нікчемним є приписи статті 1257 ЦК України.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Згідно абз. 6-8 п.п.1.4. п.1. розділу ІІІ Порядку посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного заповіту (а.с.13), у зв`язку з віком та хворобою заповідача на його особисте прохання та за його дорученням нотаріус вказала в заповіті, що «У зв`язку з похилим віком та хворобою заповідача дію вчинено на дому за адресою: с. Плисків Погребищенського району Вінницької області». У заповіті зазначено, що він складений нотаріусом зі слів заповідача і до підписання прочитаний ним в голос, і власноручно ним підписаний». При цьому, зазначення якої саме важкої хвороби оскаржуваний заповіт не містить.

Також в ході розгляду справи відповідач надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі..

Тому, з урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що заповіт посвідчено із порушенням встановленого законом порядку, а тому заповіт ОСОБА_3 від 09.10.2014 року посвідчений Погребищенською державною конторою, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №1-1713, номер у Спадковому реєстрі №56632274 підлягає визнанню недійсним.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 2,4,5,12,13, 19,76, 81, 82, 211,247,258,259,263 265,352,354 ЦПК України, ст.ст. 207,215, 1220,1233,1247, 1248,1253,1252,1251,1257 ЦК України, суд, -

Вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Погребищенська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним - задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 09.10.2014 року посвідчений Погребищенською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №1-1713, номер у Спадковому реєстрі № 566 322 74.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко