Ухвала

28 грудня 2020 року

місто Київ

справа № 755/20605/15-ц

провадження № 61-17617ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права приватної власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 листопада 2020 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

До касаційної скарги заявником подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, у якому зазначено, що копію рішення суду апеляційної інстанції від 10 вересня 2020 року заявником отримано 22 вересня 2020 року, проте, через карантинні обмеження заявник не мав можливості вчасно отримати кваліфіковану адвокатську консультацію щодо подання касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2020 року наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень визнано судом неповажними, а доводи, наведені на обґрунтування пропуску процесуального строку, помилковими.Касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків. Зокрема, заявнику запропоновано з метою вирішення питання про поновлення строку на касаційне оскарження навести обґрунтовані причини його пропуску та надати докази поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій. Також в ухвалі суду зазначено про необхідність подання нової редакції касаційної скарги із зазначенням правильної назви суду касаційної інстанції, а також із наведенням підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій відповідно до правил частини другої статті 389 ЦПК України.

У грудні 2020 року від заявника надійшли документи на усунення недоліків, зокрема, уточнена касаційна скарга, а також заява, в якій зазначено, що копію рішення суду апеляційної інстанції від 10 вересня 2020 року заявником отримано 22 вересня 2020 року, проте заявник є особою з високим ризиком захворювання на COVID-19, у період з 14 вересня 2020 року до 28 вересня 2020 року проходив курс лікування, отримав рекомендацію дотримуватися карантинних заходів до кінця карантину, здійснює догляд за ОСОБА_3 , яка є інвалідом ІІ групи. На переконання заявника, наведенні обставинисвідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Верховний Суд вивчив подане клопотання, касаційну скаргу та додані документи, за результатом чого зробив висновок, що зазначені підстави пропуску строку не можуть бути визнанні поважними з огляду на таке.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У §§ 46, 47 рішення Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, §§ 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Порядок і строки подання касаційної скарги визначено положеннями частин першої-другої статті 390 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Оскаржуване рішення судом апеляційної інстанції ухвалено 10 вересня 2020 року, відомості про дату складання повного тексту наведене рішення не містить. Заявником надано докази на підтвердження отримання ним повного тексту постанови Київського апеляційного суду 22 вересня 2020 року.

Отже, ОСОБА_1 , здійснюючи свої процесуальні права, мав право на звернення із касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції потягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення та, відповідно, на поновлення процесуального строку на його оскарження.

Проте, із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року заявник звернувся 27 листопада 2020 року, тобто пропустив строк звернення з касаційною скаргою більше ніж на один місяць.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції заявник зазначає, що протягом періоду з 14 вересня 2020 року до 28 вересня 2020 року він проходив курс лікування у клініці IVMED, отримав рекомендацію дотримуватися карантинних заходів у зв`язку з пандемією COVID-19, здійснює догляд за ОСОБА_3 , яка є інвалідом ІІ групи.

Наведені заявником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки надані заявником письмові докази не свідчать про перебування його на стаціонарному лікуванні, що заявник потребував невідкладної медичної допомоги, а так само про існування у нього інших істотних перешкод для реалізації ним своїх процесуальних прав. Додатково Верховний Суд врахував, що перебування заявника у зазначений період на лікуванні не створило для заявника перешкоди особисто у приміщенні Київського апеляційного суду 22 вересня 2020 року отримати повний текст зазначеного рішення.

Щодо отримання заявником рекомендації дотримуватися карантинних заходів у період пандемії COVID-19, Верховний Суд визнає, що зазначені застереження несуть загальний характер рекомендацій, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, якою з 12 березня 2020 року запроваджено карантин на всій території України, та Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Доводи заявника про те, що він здійснює догляд за ОСОБА_3 , яка є інвалідом ІІ групи, Верховний Суд відхиляє, оскільки ОСОБА_1 не надано письмові докази на підтвердження встановлення заявнику органами соціального захисту населення районних держадміністрацій статусу особи, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю I чи II групи.

Таким чином, обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує поважність причин пропуску процесуального строку, є такими, що не свідчать про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів, підтверджених належними доказами, для звернення з касаційною скаргою у строки, визначені ЦПК України.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Оскільки, у встановлений судом строк, недоліки касаційної скарги, зокрема щодо наведення заявником обґрунтованих причин пропуску строку на подання касаційної скарги та надання доказів поважності причини пропуску такого строку, не усунуто, касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.

Суд роз`яснює, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 390, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права приватної власності на нерухоме майно, вважати неподаною та повернути заявнику.

Роз`яснити заявникові право повторного звернення з касаційною скаргою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний