Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/1068/20
Провадження по справі № 2/514/372/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Тончевої Н.М.

при секретарі Образенко Т.М.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16 липня 1998 року, посвідченого головою Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за №24.

Свої вимоги мотивує тим, що 16 липня 1998 року він придбав 49/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , про що було складено договір купівлі-продажу, який посвідчений головою Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №24.

Після укладення зазначеного договору купівлі-продажу відбулося повне його виконання з обох сторін.

07 серпня 1998 року Тарутинським районним бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №1а-1 за реєстровим №94, 29 березня 2004 року за реєстрованим №193 та в електронному реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним №14930671 було зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 :

49/100 частин за позивачем ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16 липня 1998 року;

51/100 частин за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19 березня 2004 року.

Однак, зазначений договір купівлі-продажу від 16 липня 1998 року не був посвідчений нотаріально. На теперішній час посвідчити його нотаріально неможливо, що підтверджується довідкою Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області.

Вказані обставини позбавляють позивача можливості користуватись та розпоряджатися належним йому майном, що стало підставою для звернення до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, на розгляд суду від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутність, на позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області у судове засідання не з`явився. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява, в якій він зазначив, що з позовними вимогами позивача згоден та просить розглянути справу без його участі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, викликалась належним чином.

На адресу суду від відповідачки повернувся поштовий конверт з відміткою «адресат не проживает».

В подальшому, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному вебсайті судової влади України про виклик відповідачки ОСОБА_2 до суду в судове засідання, однак остання в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явилась, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без її участі до суду не надіслала, про причини неявки суд не повідомила.

Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи наведе, відповідачка ОСОБА_2 належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи.

Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України).

Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про судове засідання, відзиву на позовну заяву не подала, в судове засідання не з`явилась та не повідомила причини неявки, суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідачки.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом достовірно встановлено, що 16 липня 1998 року між ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншою сторони укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2 продає, а ОСОБА_1 купує належний належні ОСОБА_2 49/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7).

Договір купівлі-продажу від 16 липня 1998 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 посвідчений головою Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №24 .

З довідки КП «Тарутинське районне бюро технічної інвентаризації» Тарутинської районної ради Одеської області №315 від 21 серпня 2019 року (а.с.25) вбачається, що 07 серпня 1998 року Тарутинським районним бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №1а-1 за реєстровим №94, 29 березня 2004 року за реєстрованим №193 та в електронному реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним №14930671 було зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 :

49/100 частин за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 16 липня 1998 року, посвідченого головою Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №24;

51/100 частин за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19 березня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Тарутинської районної нотаріальної контори Одеської області, реєстр №831.

Тож, судом встановлено, що реєстрація договору купівлі-продажу в селищній раді була обрана сторонами угоди, оскільки такий спосіб оформлення відповідав як нормам чинного на той час законодавства, так і існуючій практиці укладення договорів відчуження нерухомого майна, що підтверджується реєстрацією БТІ за позивачем права власності на житловий будинок на підставі такого договору.

Правочин обома сторонами повністю виконаний, оскільки позивач придбав вказаний вище житловий будинок у свою власність у відповідача, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідач виконав зобов`язання по передачі будинку позивачу. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу будинку, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1994 році.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 р. положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 р., положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Тож, розглядаючи вимогу позивача про визнання договору купівлі-продажу від 16 липня 1998 року дійсним, суд користується нормами Цивільного Кодексу /в редакції 1963 року/, оскільки вони діяли на момент укладення договору, тобто до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України /в редакції 2003 року/.

Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР (1963 р.), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору стаття 48 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (1963 р.) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу будинку, його виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди.

При таких обставинах позовні вимоги позивача правомірні, основані на нормах ч. 2 ст.47 ЦК УРСР (1963 р.), що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81,89, 136, 264, 265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 49/100 часин житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 16 липня 1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений головою Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, та зареєстрований в реєстрі за №24.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Тарутинський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Тончева