Справа № 236/3849/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді - Сердюк Н.В.,

за участю: секретаря

судового засідання - Безорчук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лиман, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м.Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м.Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 та його батько - чоловік померлої ОСОБА_3 як спадкоємці за законом прийняли у спадщину житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , по 1/2 частці кожний, згідно зі статтею 549 ЦК УРСР 1963 року, тобто вступили в управління та володіння спадковим майном, однак спадкові права юридично не оформили. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 позивач як спадкоємець першої черги фактично прийняв спадщину зазначений житловий будинок на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем та не заявив про відмову. Іншх спадкоємців не має. Однак при зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки відсутній правовстановлюючий документ на зазначений будинок на ім`я спадкодавця. Позивач ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 1-6).

Позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить розглянути цивільну справу без його участі та задовольнити позовні вимоги, про що надав до суду відповідну заяву (а.с.66).

Відповідач представник Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду (а.с. 76-77).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Торське Краснолиманського району Донецької області померла ОСОБА_2 , що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 09 січня 1996 року, актовий запис № 3 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог цивільного законодавства, роз`яснень постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 "Про судову практику у справах спадкування" пункт 1 - відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі- ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 524 ч. ч.1, 2 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом має місце тоді, коли воно не змінено заповітом.

Спадкодавець ОСОБА_2 до смерті спадковим майно не розпорядилася, заповіт не залишила.

Статтею 529 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями першої черги за законом є діти, чоловік (дружина), батьки померлого.

В період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Дані дії повинні бути здійсненні на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , згідно із ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, були чоловік померлої ОСОБА_3 та син померлої - позивач ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою Зарічненського старостинського окргу виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області від 03 листопада 2020 року № 855 (а.с.22). Інші спадкоємці відсутні, що підтверджується повідомленням Лиманської державної нотаріальної контори від 24 листопада 2020 року (а.с.67).

ІНФОРМАЦІЯ_2 с. Торське міста Красний Лиман Донецької області помер батько позивача - ОСОБА_3 , що підтверджкється наданою позивачем копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Кіровською селищною радою міста Красний Лиман Донецької області, актовий запис № 37 (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яку померлий ОСОБА_3 фактично прийняв у спадщину після смерті ОСОБА_2 , але юридично не оформив своїх спадкових прав.

Відповідно до повідомлення від 11 листопада 2020 року, наданого Відділом у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, згідно даних Державного земельного кадастру інформація щодо власника або користувача земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня земельна (а.с.23).

Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна № 201/02, виготовленого КП "Бюро технічної інвентаризації", станом на 29 жовтня 2020 року становить 53205,00 гривень (а.с. 27-52).

Цивільним законодавством України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності за ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Згідно наданої позивачем копії сівдоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 31 березня 1971 року, актовий запис № 18 (а.с. 18), та копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 30 квітня 1971 року, актовий запис № 15 (а.с. 18), позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та згідно положень статті 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги після смерті батьків.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На теперішній час, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті батьків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцями, що підтверджується довідкою Зарічненського старостинського округу виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області від 03 листопада 2020 року № 855 (а.с.22).

Так, відповідно до повідомлення державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алексєєвої В.Є. від 24 листопада 2020 року після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були заведені спадкові справи № 227/2020 та № 229/2020 відповідно на підставі заяви про прийняття спадщини за законом, поданої від імені ОСОБА_1 , заяв від інших спадкоємців за законом чи за заповітом не надходило (а.с. 67-70).

Однак при зверненні позивача до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав після смерті матері - ОСОБА_2 та батька - ОСОБА_3 постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Алексєєвої В.Є. від 23 жовтня 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок з господарськиими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на вказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами на ім`я померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 9).

Згідно п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Згідно довідки КП "Бюро технічної інвентаризації" від 20 жовтня 2020 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в КП "БТІ" не оформлялося (а.с. 26).

Відсутність правовстановлючих документів на спадковий будинок на ім`я померлих перешкоджають позивачу в позасудовому порядку оформити спадщину.

З інформації, наданої 30 жовтня 2020 року Архівним відділом виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, вбачається, що будинок АДРЕСА_1 побудований у 1971 році (а.с. 12).

В інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Виший Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу на те, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Вирішуючи питання чи входить спірний будинок до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд виходить із того, що право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

З 1948 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків".

Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Як встановлено судом згідно з відомостями з погосподарських книг головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , з 1983 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (по день смерті) була ОСОБА_2 , з 2001 року по 2008 рік (по дату смерті) - ОСОБА_3 (а.с.12). Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили) (а.с.26).

Причиною звернення позивача з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцем, який прийняв спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавців та відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцями.

Такий випадок є характерним для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла.

Оцінивши надані позивачем докази довідку Архівного відділу виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області щодо записів у книзі погосподарського обліку, у сукупності з іншими доказами, а саме: технічним паспортом на житловий будинок, суд вважає, що позивачами доведений факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали статус власників житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.1 Узагальнення ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» де зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В абз. з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 20.05.2008 № 7 викладена правова позиція суду, що «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження».

Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті, отже на теперішній час у позивача немає можливості отримати правовстановлюючий документ на ім`я спадкодавців .

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку.

Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

З урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст.ст.4,12,13,81,223,263-265 ЦПК України, ст.ст.15-16, 25, 316, 328 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м.Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_5 , право власності на житловий будинок "А", загальною площею 50,8 кв. м, у тому числі житловою площею 29,3 кв.м, з відповідними господарськими спорудами та будівлями: літня кухня "Б", сарай "В", сарай "Г", душ "Д", сарай "Е", сарай "Ж", сарай "З", паркан № 1, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Торське Лиманського району Донецької області, та батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Торське Лиманського району Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2020 року.

Головуюча суддя -