Номер провадження: 22-ц/813/4119/20
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання договорів дарування та іпотеки недійними, визнання права власності та витребування майна

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнень та доповнень (Том І: а.с. 1-3, 114-115, Том ІІ: а.с. 24-25, 52-53) просив суд:

1.визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , від 18 квітня 2008 року, укладений між ним та ОСОБА_2 ;

2.визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

3.визнати недійсним договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя №44/39/10, від 03 вересня 2008 року між Акціонерним Комерційним Промислово Інвестиційним Банком (ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та ОСОБА_2 , зареєстрований приватним нотаріусом Гашовою В.В. за №8917;

4.скасувати обтяження на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 102,0 кв.м., в тому числі житловою 61,3 кв.м. за №7851374 від 03 вересня 2008 року реєстратором: приватним нотаріусом Гашовою В.В.;

5.скасувати свідоцтво про право реєстрацію права власності №2474 від 04 вересня 2017 року видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Делі Н.Г.;

6.скасувати постанову про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу від 24.07.2017 року заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коржова Ю.Е.;

7.скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36895812 від 04 вересня 2017 року, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Делі Н.Г.;

8.вилучити із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про власника, підстави виникнення права власності та підстави внесення запису, внесених на підставі Свідоцтва про реєстрацію права власності №2474 від 04 вересня 2017 року та Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36895812 від 04 вересня 2017 року, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Делі Н.Г.;

9.витребувати у ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» квартиру АДРЕСА_1 ;

10.вжити заходи забезпечення позову, а саме заборони будь кому вчиняти дії направлені на відчуження квартири АДРЕСА_1 до набрання чинності рішенням у справі.

Ухвалою Малиновського районного суду від 03 серпня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») (Том І: а.с. 45).

Ухвалою цього ж суду від 06 вересня 2018 року за клопотанням представника позивача до участі у справі було залучено в якості співвідповідача ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (Том ІІ: а.с. 9-10).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 рокупозов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання договорів дарування та іпотеки недійсними, визнання права власності, та витребування майна задоволено частково.

Визнано договір дарування квартири під АДРЕСА_1 , укладений 18 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - недійсним.

Визнано договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя №44/39/10, укладений 03 вересня 2008 року між Акціонерним Комерційним Промислово Інвестиційним Банком (Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та ОСОБА_2 , зареєстрований приватним нотаріусом Гашовою В.В. за №8917 - недійсним.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 102,0 кв.м., в тому числі житловою 61,3 кв.м.

Витребувано у Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 102,0 кв.м., в тому числі житловою 61,3 кв.м.

Скасовано свідоцтво про право власності від 04 вересня 2017 року на квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 102,0 кв.м., житловою площею 61,3 кв.м., видане Публічному акціонерному товариству «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Делі Н.Г., зареєстроване в реєстрі за №2474.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 36895812 від 04 вересня 2017 року, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Делі Н.Г. на квартиру під АДРЕСА_1 загальною площею 102,0 кв.м., в тому числі житловою 61,3 кв.м.

Скасовано обтяження на квартиру під АДРЕСА_1 загальною площею 102,0 кв.м., в тому числі житловою 61,3 кв.м. за №7851374 від 03 вересня 2008 року реєстратором: приватним нотаріусом Гашовою В.В.

Вилучено із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про власника, підстави виникнення права власності та підстави внесення запису, внесених на підставі Свідоцтва про реєстрацію права власності №2474 від 04 вересня 2017 року та Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36895812 від 04 вересня 2017 року, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Делі Н.Г.

В інший частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд застосувати до вимог щодо визнання договору дарування та договору іпотеки недійсними наслідки пропуску строку позовної давності; скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог; ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі .

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник ПАТ «АКІБ» - Денисенко С.О. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

08.12.2020 року на електрону пошту апеляційного суду від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 надійшло клопотання, у якому представник просить провести розгляд апеляційної скарги без її участі, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Аналогічна заява надійшла 09.12.2020 року до канцелярії апеляційного суду від ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника ПАТ «АКІБ» - Денисенко С.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не в повній мірі відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 (т.1 а.с.84).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває з 07 березня 1979 року в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується паспортами громадян України ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (т.1 а.с.86, 89-90).

Від шлюбу у них є двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлено, що позивач та його дружина ОСОБА_4 проживали в м. Вуглегірськ, Донецької області і з 03 вересня 2014 року перемістилися з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 20 листопада 2014 року №, № (т.1 а.с.87,91).

З матеріалів справи вбачається, що разом з позивачем і його дружиною в квартирі АДРЕСА_1 проживають батьки позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та син ОСОБА_6 , які, також проживали в м. Вуглегірськ, Донецької області і з 12 грудня 2014 року перемістилися з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 20 грудня 2014 року №, № та від 22 грудня 2015 року № (т.1 а.с.92,93,96,97,99-101,102).

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 березня 2007 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі №642 пр., на сторінці №58, за № 3327, реєстраційний номер 9176848 (т. 1 а.с. 4).

18 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за згодою дружини позивача ОСОБА_4 , було укладено договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_1 подарував, а донька ОСОБА_2 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 4).

Судом встановлено, що 08 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ) та Закритим акціонерним товариством «АКВА» (далі ЗАТ «АКВА») було укладено кредитний договір №39/10 від 08 жовтня 2008 року за умовами якого товариство отримало кредит у розмірі 6514670,00 грн., зі сплатою 16 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 07 жовтня 2010 року.

03 вересня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань ЗАТ «АКВА» за кредитним договором №39/10 від 08 жовтня 2008 року, між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ) та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя №44/39/10 від 03 вересня 2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 33-36).

07 серпня 2013 року ОСОБА_2 зареєструвалася в квартирі АДРЕСА_1 , але фактично проживає разом з дітьми в м. Запоріжжя, що підтверджується паспортом громадянина України ОСОБА_2 та договором оренди жилого приміщення від 25 липня 2015 року, довідками з місця навчання дітей (т.1 а.с. 106,107,109,110,113).

Встановлено, що у ОСОБА_2 є троє дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження (т.1 а.с. 105,108,111).

24 липня 2017 року постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коржової Ю.Е. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 24 липня 2017 року було передано стягувачу ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №1519/13268/2012 від 04 липня 2014 року, що видав Малиновський районний суд м. Одеса трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 , на суму 1481563,30 грн., що належить ОСОБА_2 (т.2 а.с. 21-22).

З матеріалів справи вбачається, що 04 вересня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 41, 47 Закону України «Про іпотеку» та на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки та передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу було посвідчено, що ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» належить на праві власності майно, яке складається з трьохкімнатної квартири, загальною площею 102,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , правовстановлюючим документом на вищезазначене нерухоме майно на колишнього власника ОСОБА_2 , є договір дарування, посвідчений Коваль Н.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 18 квітня 2008 року, за реєстровим №618, право власності зареєстроване 09 червня 2008 року КП «ОМБТІ та РОН», реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 9176848, номер запису 3327, в книзі 684 пр-72 (т.1 а.с.17).

04 вересня 2017 року право власності ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.2 а.с.1-4,18).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив з того, що договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за згодою дружини позивача ОСОБА_4 , та посвідчений 18 квітня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В. є недійсним, оскільки на час його укладення ОСОБА_1 страждав на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді «Органічного шизофреноподібного розладу», внаслідок чого, він не був здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При цьому, оскільки договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя №44/39/10 від 03 вересня 2008 року, укладений між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ) та ОСОБА_2 від імені якої діяла ОСОБА_4 , та посвідчений 03 вересня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. був укладений на підставі недійсного договору дарування від 18 квітня 2008 року, то договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя №44/39/10 від 03 вересня 2008 року є також недійсним, у зв`язку із чим, суд з власної ініціативи застосував наслідки недійсності нікчемного правочину.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду в цій частині, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.

За ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійним.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред`явити її опікун. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв`язку із вчиненням такого правочину.

У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Судовим розглядом справи встановлено, що ухвалою суду від 01 березня 2018 року за клопотанням представника позивача по справі була призначена судово-психіатрична експертиза (т.1 а.с.193-195).

Відповідно до висновку судово-психіатричних експертиз №148 від 28 березня 2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у момент вчинення правочину договору дарування від 18 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В. 18 квітня 2008 року та зареєстрованого у реєстрі за №618 страждав на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді «Органічного шизофреноподібного розладу» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F06.2» за Міжнародною класифікацією хвороб « 10-го перегляду), внаслідок чого, він не був здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.1 а.с. 200-210).

Зі змісту висновку судово-психіатричних експертиз №148 від 28 березня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 з грудня 1995 року по даний час спостерігається у лікаря психіатра, проходив стаціонарне лікування, стояв на обліку в Донецькій обласній психіатричній лікарні.

Встановлено, що 04 серпня 2009 року відносно ОСОБА_1 була проведена стаціонарна судова комплексна психолого психіатрична експертиза, про що був складений акт стаціонарної судової комплексної психолого-психіатричної експертизи №286 від 04 серпня 2009 року (т.1 а.с. 68-75).

Згідно висновку вказаного акту, ОСОБА_1 на період березень-вересень 2007 року по своєму психічному стану не міг у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що 18 липня 2014 року стосовно ОСОБА_1 також була проведена судова психіатрична експертиза №121ц, згідно висновку якої було встановлено, що ОСОБА_1 страждає на органічний розлад особистості з когнітивними та емоційно-вольовими розладами. Зараз він може, але неповною мірою усвідомлю свої дії та керувати ними. 18 квітня 2008 року він також (на тлі органічного розладу особистості) страждав на органічний шизофреноподібний психоз (06.2) і тому не міг у той період часу усвідомлювати свої діти та керувати ними. (т.1 а.с. 76-80).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилам реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Отже, обґрунтований є висновок суду про те, що договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за згодою дружини позивача ОСОБА_4 та посвідчений 18 квітня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В. є недійсним, оскільки на час його укладення ОСОБА_1 страждав на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді «Органічного шизофреноподібного розладу», внаслідок чого, він не був здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При цьому, оскільки договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя №44/39/10 від 03 вересня 2008 року, укладений між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ) та ОСОБА_2 від імені якої діяла ОСОБА_4 , та посвідчений 03 вересня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В. був укладений на підставі недійсного договору дарування від 18 квітня 2008 року, то договір іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя №44/39/10 від 03 вересня 2008 року є також недійсним, у зв`язку із чим, суд з власної ініціативи застосував наслідки недійсності нікчемного правочину.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ПАТ «Промінвестбанк» неодноразово, в тому числі у відзиві від 16.10.2018 р. заявляв клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності в частині вимог про визнання договору дарування недійсним, у зв`язку з тим, що оспорюваний договір дарування, стороною якого є позивач, укладено 18.04.2008 році, а позов заявлено у 2017 році. (Том ІІ: а.с. 30-32).

При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт також посилається на пропуск позивачем позовної давності та на підставі ст. 365 ЦПК України, просить суд врахувати наступне.

Так, апелянт зазначає, що «ПромінвестБанк» став стороною спірних відносин у зв`язку із кредитуванням ЗАТ «АКВА», яке відбулось у м. Кіровськ Донецької області.

На початку Антитерористичної операцій кредитна справа перебувала у відділені банку у м.Донецьк (м.Донецьк, пл. Радянська,1). Відповідно до Акту приймання передачі від 12.12.2012 року та опису документів кредитної справи, Начальник відділу супроводу банкрутства філії «Головне управління ПАТ Промінвестбанк в Донецькій області» Устименко О.О. прийняв кредитну справу ЗАТ «АКВА». В той час відповідно до положення про філію «Головне управління ПАТ Промінвестбанк в Донецькій області» від 11.05.2010 року адреса філії (п.2.2. Положення) була: м.Донецьк, пл. Радянська,1, яка не змінювались до початку Антитерористичної операції.

Доступ до справи через проведення Антитерористичної операції (відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України №1085-р від 07.11.2014 року м.Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких органи держаної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження) був втрачений, Банк не контролював будівлю відділення, через що Банк не міг надати до суду першої інстанції вищезазначену кредитну справу та зокрема документи з неї, в якості доказів на заперечення позову ОСОБА_1 .

Апелянт також зазначає, що співробітником банку, головним юрисконсультом Відділу супроводу банкрутства ОСОБА_12 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ), яка перебувала в м.Донецьку в період з 29.12.2018 року по 01.01.2019 року було отримано можливість повернути кредитну справу ЗАТ «АКВА» на підконтрольну територію, у зв`язку із чим відповідачем по справі було отримано доступ до документів, які як докази у справі доводять відсутність підстав для задоволення позову та підтверджують обставини того, що позивач знав про відчуження квартири ще в 2008 році.

При цьому, в підтвердження того, що зазначена кредитна справа ЗАТ «АКВА», перебувала в м.Донецьку та Банком її було отримано вже після розгляду справи в суді першої інстанції, апелянтом додано до апеляційної скарги відповідні докази (Том ІІ: а.с. 128-182).

Відповідно до змісту документів, що містяться в наданій апелянтом кредитній справі ЗАТ «АКВА» вбачається наступне, а саме:

-договор про внесення змін №9 від 03.08.2008 року до кредитного договору №39/10 від 03.09.2008 року, пункт 3.9. Кредитного договору викладено в наступній редакції: «Зобов`язання Банку з надання кредиту виникає після оформлення договорів забезпечення, в т.ч. … договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя № 44/39/10 від 03.09.2008 р.».

-додано також пункт 4.2.7., згідно змісту якого: «Позичальник зобов`язаний сплатити послуги за нотаріальне посвідчення договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя №44/39/10 від 03.09.2008 року;

-протокол №9 загальних зборів акціонерів ЗАТ «АКВА» від 11.08.2008 року, відповідно до рішення по 5-му питанню: «Збільшити існуючу кредитну лінію в філії «Відділення Промінвестбанку в м.Кіровське Донецької області на суму 1 500 000, 00 грн. з використанням доларів США і довести ліміт до 6 514 770, 00 грн. строком використання до 07.10.2010 року на погашення кредиторської заборгованості та інших виробничих потреб під процентну ставку 20% та клопотати перед майновим поручителем ОСОБА_2 з наступною передачею в заставу нерухомості житлової квартири, що розташована в м.Одеса»;

-клопотання власника господарського товариства на одержання кредиту (гарантії) від 26.08.2008 року, в якому зазначено; «Відповідно до п. 5.5. Статуту просимо збільшити існуючу кредитну лінію в філії «Відділення Промінвестбанку» в м.Кіровське Донецької обасті» на суму 1 500 000, 00 грн. з використанням доларів США і довести ліміт до 6 514 770,00 грн. строком використання до 07.10.2010 року, максимальна процентна ставка за використання кредитної лінії в гривні 16% річних, з використання лінії в доларах США 11% та комісійна винагорода 4% річних на погашення кредиторської заборгованості та інші виробничі потреби з передачею в заставу нерухомості житлову квартиру, яка розташована в м.Одеса і належить ОСОБА_2 »;

-про передачу в іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_2 також зазначено у п.1.6.5. заявки від 26.08.2008 р. на збільшення діючої мультивалютної кредитної лінії та в схемі кредитування.

З огляду на вищевикладене, Позивач ОСОБА_1 , як засновник позичальника ЗАТ «АКВА» для кредитування особисто запропонував банку квартиру як забезпечення кредитних зобов`язань ЗАТ «АКВА» під час зміни умов й кредитування, зокрема відповідно до протоколу загальних зборів акціонерів ЗАТ «АКВА №9 від 11.08.2008 р., позивач власним підписом, як Голова зборів позичальника затвердив рішення про зміну умов кредитування та необхідність звернення до ОСОБА_2 ( його доньки) з метою оформлення застави квартири в АДРЕСА_2 . Пізніше позивач, як підписант від імені позичальника підписав зміни до умов кредитного договору від 03.09.2008 р., відповідно до яких вбачається, що зміна умов кредитування відбудеться виключно за умови укладення договору іпотеки спірної квартири.

Таким чином, вищевказані документи, які підписані особисто позивачем ОСОБА_1 свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 ще у 2008 році знав, що зміни умов кредитування (відповідно до договору про внесення змін №8 від 28.08.2008 року до кредитного договору №39/10 від 03.09.2008 року) відбудуться виключно за умов оформлення та набуття чинності договорами забезпечення в т.ч. договору іпотеки №44/39/10 від 03.09.2008 року, предметом якого є спірна квартира за адресою: АДРЕСА_2 .та особисто запропонував надати зазначену квартиру в іпотеку.

Більш того, з матеріалів справи також вбачається, що 25.12.2014 р. позивач ОСОБА_1 особисто приймав участь у проведенні опису квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до Акту опису арешту майна від 25.12.2014 р. описана та арештована квартира, що належала ОСОБА_2 була передана в іпотеку на підставі договору іпотеки №44/39/10 від 03.09.2008 р. між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_2 в рахунок забезпечення виконання вимог банку до ЗАТ «АКВА» за кредитним договором № 39/10 від 08.10.2007 р. в сумі 9 112 922,75 грн., опис та арешт якої відбувся на примусове виконання виконавчого листа № 1519/13268/2012, виданого 04.07.2018 року Малиновським районним судом м. Одеси про звернення стягнення на спірну квартиру.

Також, відповідно до вищевказаного Акту опису та арешту від 25.12.2014 позивач ОСОБА_1 зазначений як «Батько боржника», якому описана квартира була передана на відповідальне зберігання, якому вручена копія зазначеного акту опису та акту, про що свідчать відповідні підписи в акті.

Таким чином, посилання позивача ОСОБА_1 про те, що лише в кінці 2016 року йому стало відомо, що на квартиру АДРЕСА_1 було накладено обтяження є помилковим та спростовуються наданими доказами апелянтом, тому строк позовної давності позивачем було пропущено.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Оскільки позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише у липні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності, тому це є підставою для відмови у позові.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції на вказані висновки уваги не звернув та безпідставно виходив із того, що строк звернення до суду позивачем не пропущено та частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Згідно п.3 ч.3ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату час і місце засідання суду ( у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з пропуском ним строку позовної давності у даній справі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2018 року скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання договорів дарування та іпотеки недійними, визнання права власності та витребування майна відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18.12.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

О.С. Комлева