Постанова

Іменем України

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 569/3764/18

провадження № 61-14447св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Рівненського апеляційного суду

від 25 червня 2019 року у складі колегії суддів: Хилевич С. В., Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У березні 2018 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов обґрунтовано тим, що 06 жовтня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого, є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладений договір кредиту № 553Д.

06 грудня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є

АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 укладений договір кредиту № 614Д.

На забезпечення виконання зобов`язань за договорами кредитів від 26 жовтня

2006 року № 553Д та від 06 грудня 2006 року № 614Д між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладений іпотечний договір від 06 грудня 2006 року № 614Д-1, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковським А. І., за реєстрованим номером - 10226. Предметом іпотеки за вказаними договорами є - приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 180,3 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2013 року у справі № 569/10789/13-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № 553Д та № 614Д звернуто стягнення на предмет іпотеки, проте внаслідок поділу іпотечного майна між подружжям ОСОБА_2 та

ОСОБА_2 внесено зміни у майнові частки, що унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки за зазначеним рішенням.

Уточнивши позовні вимоги, АТ «Укрсоцбанк» остаточно просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме 1/3 приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею

180,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 , ОСОБА_2 на праві часткової власності у рахунок виконання умов кредитного договору від 26 жовтня 2006 року № 553Д та договором кредиту

від 06 грудня 2006 року № 614Д шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2019 року провадження у справі за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, закрито.

Ухвала мотивована тим, що існує рішення суду, яке набрало законної сили, про такий самий предмет спору, між тими самими сторонами та з тих самих підстав, а тому цей факт виключає можливість судового розгляду цього позову та ухвалення судового рішення по суті заявлених вимог.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 25 червня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк» задоволено. Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2019 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що судом першої інстанції не надано оцінки тій обставині, що спори не є тотожними, оскільки у тій справі, на яку покликається сторона відповідача, де 01 листопада 2013 року ухвалено рішення про звернення стягнення на іпотечне майно хоча рішення суду і стосується прав та обов`язків, що виникли з тих самих кредитних і забезпечувальних договорів, однак в цьому випадку ціна позову становить 789 031 гривень заборгованості перед ПАТ "Укрсоцбанк", відмінним є процесуальний статус учасників справи, а також у цій справі предметом спору є звернення стягнення на 1/6 частину, що складає 1/2 від 1/3 частини об`єкта нерухомості, що є власністю ОСОБА_2 , та 1/6 частини, що становить 1/2 від 1/3 частини цього ж об`єкта нерухомості, що є власністю відповідача ОСОБА_2 .

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувану судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки не застосовано положення статті 23 Закону України «Про іпотеку», частину п`яту статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», а також порушено норми процесуального права, зокрема статті 55, частини першої статті 255, частини першої статті 442 ЦПК України.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду Сімоненко В. М. від 20 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Сімоненко В. М. розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2020 року № 2792/0/226-20 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу

№ 569/3764/18 (провадження № 61-14447св19) 11 листопада 2020 року призначено судді-доповідачеві Ступак О. В.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права.

Встановлені судами обставини

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 листопада 2013 року у справа №569/10786/13-ц задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 жовтня

2006 року № 533Д та договором кредиту від 06 грудня 2006 року № 614Д звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 і є предметом іпотечного договору від 31 серпня 2007 року № 229Д-1, а саме приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 180,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу, що відповідатиме ринковій, додатково визначеній незалежним експертом-оцінювачем. Рішення суду набрало законної сили та було звернуто до виконання.

Рішенням Рівненського міського суду від 25 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя вирішено визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 від 1/3 частки кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

Отже, у період виконання рішення суду у цивільній справі № 569/10786/13-ц внаслідок реконструкції передане ОСОБА_6 в іпотеку приміщення площею 180, 3 кв м стало частиною приміщення загальною площею 516,3 кв м, також змінився власник предмета іпотеки внаслідок визначення часток ОСОБА_2 та ОСОБА_2 як подружжя у праві на предмет іпотеки.

Нормативно-правове обґрунтування

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без постановлення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України, перелік яких є вичерпним.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до норм цивільного процесуального закону позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю тотожні за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елемента його змісту суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Висновки апеляційного суду щодо відсутності підстав для закриття провадження у справі, оскільки розглядувана справа не є тотожною зі справою № 569/10786/13-ц, є правильними, оскільки предметом спору у цій справі є звернення стягнення на 1/6 частину, що складає 1/2 від 1/3 частини предмета іпотеки, що є власністю дружини іпотекодавця ОСОБА_2 , та 1/6 частини, що становить 1/2 від 1/3 частини цього ж об`єкта нерухомості, що є власністю іпотекодавця ОСОБА_2 , а у справі № 569/10786/13-ц предмет іпотеки складався із цілого об`єкта нерухомості, окрім того, частки подружжя у іпотечному майні не були визначені. Проведення реконструкції предмета іпотеки та визначення часток подружжя у такому об`єкті призвели до зміни характеристик предмета іпотеки, що стало підставою для звернення кредитора з новим позовом, який не є тотожним попередньому, оскільки матеріально-правова вимога кредитора юридично стосується іншого об`єкта, спрямована до іншого складу відповідачів.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі, оскільки в обох справах відрізняються склад учасників, а саме відповідачі та треті особи, а також об`єкт стягнення, а тому відсутні перешкоди для повторного звернення кредитору до суду за вирішенням спору.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що апеляційним судом порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки не застосовано положення статті 23 Закону України «Про іпотеку», частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», а також порушено норми процесуального права, зокрема статті 55, частини першої статті 255, частини першої статті 442 ЦПК України, а саме, що стягувач мав можливість залучити до участі у справі у якості правонаступника нового співвласника майна, не заслуговують на увагу, оскільки наведені положення у своїй сукупності передбачають можливість залучення нового власника предмета іпотеки, як правонаступника лише у разі, коли сам об`єкт залишається незмінним, а змінюється лише власник. Проте, за обставинами цієї справи, змінився не тільки власник об`єкта, який є предметом іпотеки, а і сам об`єкт зазнав реконструкції.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд відхиляє наведені доводи касаційної скарги як необґрунтовані, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права. Такі доводи не спростовують правильність висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

ПостановуРівненського апеляційного суду від 25 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко