П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020року м. Київ

Справа № 356/588/19

Провадження: № 22-ц/824/4586/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Березанського міського суду Київської області від 26 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Лялика Р.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та способу їх стягнення,

в с т а н о в и в :

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив зменшити розмір та змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з нього на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04.10.2012 року, а саме з 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду грошову суму в розмірі 1 200 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 21.01.2011 року шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано.Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 04.10.2012 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.09.2012 року і до повноліття дитини.Вказаний розмір аліментів на даний час для нього є занадто обтяжливим, оскільки з 10.11.2012 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , і ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_5 , отже на даний час на його утриманні перебувають син та дружина, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років. Оскільки його матеріальний стан суттєво погіршився, аліменти в розмірі ј частки від заробітку, що нараховуються згідно середньої заробітної плати та становлять 2367 ,70 грн, для нього є занадто обтяжливими.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 26 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не врахування обставин, що мають істотне значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в частині зменшення розміру аліментів з ј частини на 1/6 частину, але не менше ніж 50 % від мінімального прожиткового розміру на дитину відповідного віку.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що усі наведені ним підстави для зменшення розміру стягнених аліментів підтверджені документально. Суд першої інстанції при вирішення спору керувався лише ч. 3 ст. 181 СК України, не врахувавши положення ст. 192 СК України.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження погіршення матеріального стану, а тому підстав для зміни розміру і способу стягнення аліментів, на її думку, немає. Позивач не працює офіційно, приховуючи свій дохід. Вважає, що позивач має постійне місце роботи та стабільний дохід, має нормальний стан здоров`я і є працездатною людиною, яка взмозі сплачувати аліменти утримання сина в раніше визначеному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.10.2012 року з ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.09.2012 року і до повноліття дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду лише за позовом одержувача аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, однак надані позивачем докази не підтверджують наведених ним у позові обставин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до частини 3статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що за позовом платника аліментів може бути зменшено раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, тоді як право вимагати зміни способу присудження аліментів має лише одержувач аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом і у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17, від 19 лютого 2020 року у справі № 194/629/17-ц та від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18.

Отже, суд першої інстанції правильно виходив із того, що Сімейний кодекс України вказує на можливість зміни способу стягнення аліментів лише на вимогу одержувача аліментів, а не платника.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними і ґрунтуються на вимогах закону.

Щодо зменшення розміру присуджених до стягнення аліментів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Тобто, для зменшення розміру аліментів позивач повинен довести належними та допустимими, що у нього змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилось або поліпшилось здоров`я.

Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, позивач, посилаючись на зміну майнового та сімейного стану, просив суд зменшити розмір та змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з нього на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.10.2012 року, а саме з 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на тверду грошову суму в розмірі 1 200 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімум для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття.

При цьому, оскаржуючи рішення Березанського міського суду Київської області від 26 грудня 2019 року в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 змінив позовні вимоги в частині зміни способу стягнення аліментів та просив суд зменшити розмір аліментів з ј частини на 1/6 частину, але не менше ніж 50 % від мінімального прожиткового розміру на дитину відповідного віку.

Такі вимоги позивача колегія суддів залишає без задоволення, з огляду на те, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 6 ст. 376 ЦПК України).

Щодо доводів апеляційної скарги по суті ухваленого судом першої інстанції рішення, суд апеляційної виходить з наступного.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 04.10.2012 року рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова з ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.09.2012 року і до повноліття дитини.

26.06.2014 року постановою державного виконавця відділу ДВС Березанського міського управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2515/11549/2012 по стягненню з ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.09.2012 року і до повноліття дитини (а.с. 12).

Як убачається із матеріалів справи, 10.11.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народився син - ОСОБА_5 (а.с.9).

Згідно довідки Березанського міського управління юстиції у Київській області від 05.06.2019 року № 3849 у ОСОБА_1 станом на 01.06.2019 року заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом № 2515/11549/2012 відсутня (а.с. 13)

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 11.12.2019 року № 7975 заборгованість за сплати аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів його доходу щомісячно відсутня. Станом на 01.12.2019 року переплата по сплаті аліментів становить 102,77 грн (а.с. 63).

Тобто, у позивача відсутнязаборгованість по сплаті аліментів, а навпаки - наявна переплата.

Зазначені обставини у своїй сукупності не свідчать пропогіршення майнового стану позивача та його неспроможність сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у визначеному судом розмірі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач, не зважаючи на положення ч. 2 ст. 83 ЦПК України, не зазначив розміру свого доходу, не надав жодних доказів на підтвердження того, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.09.2012 року і до повноліття дитини, що визначений рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.10.2012 року. Будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, не повідомляв судщодо не можливості подання доказів у встановлений законом строк, не обґрунтував неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього.

Безпідставними та не прийнятними є посилання ОСОБА_1 на те, що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання дитини від попереднього шлюбу у встановленому судом розмірі, оскільки має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, оскільки сам факт наявності малолітньої дитини ніяким чином не свідчить про погіршення майнового стану та не доводить його неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Окрім того, факт перебування дружини позивача - ОСОБА_4 у відпустці по догляду за дитиною, сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ним 3-річного віку, не підтверджений жодними доказами.

Заперечуючи щодо позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поміж іншого зазначила, що вона не має змоги самостійно утримувати сина, оскільки має незадовільний стан здоров`я та отримує мінімальну заробітну плату (а.с. 55-60). Вважаючи, що аліменти, які сплачує відповідач на утримання сина, і так не є достатніми для його гармонійного розвитку, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів завертає увагу на те, що відповідно до положень СК України кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Частиною 1 статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Отже, на батьків покладається обов`язок утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення повноліття, при цьому, при визначенні розміру аліментів у першу чергу слід акцентувати увагу на захисті прав дитини, забезпеченні належних умов проживання та її гармонійному розвитку.

Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років - 1059 грн;

Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років - 1109 грн.

Ураховуючи вищевикладене та наведені відповідачкою обставини, які підтверджені належними доказами, на думку колегії суддів, визначений ОСОБА_1 розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1200 грн, фактично є визначеним законом прожитковим мінімумом, і не є достатнім для забезпечення потреб дитини 12-річного віку.Дитина, яка має обох батьків не повинна мати утримання на рівні прожиткового мінімуму, з огляду на те, що забезпечення належного рівня життя своєї дитини є обов`язком батька.

Доводи ОСОБА_1 щодо скрутного матеріального становища, низького рівня доходу та утримання ще однієї дитини, колегія суддів вважає не прийнятними з огляду на його здоровий фізичний стан, відсутність обмежень у виборі роботи з гідним рівнем заробітної плати тапрацевлаштування. Ці доводи є відверто цинічними, оскільки забезпечення належного рівня життя своїх дітей є обов`язком батька.

Не працевлаштування, саме по собі, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів, а таких доказів позивачем суду не надано.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Березанського міського суду Київської області від 26 грудня 2019 рокусуду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 26 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль