ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 646/7999/17

провадження № 61-13457 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Фрунзенський районний суд міста Харкова, апеляційний суд Харківської області,

треті особи - Державна судова адміністрація України, Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2018 року в складі судді Теслікової І. І. та на постанову апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2018 року в складі колегії суддів Ординської Т. В., Панченка О. О., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фрунзенського районного суду міста Харкова, апеляційного суду Харківської області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив поновити його порушені права шляхом стягнення з відповідачів солідарно (в рівних частинах) відшкодування йому майнової шкоди у загальному розмірі 5 434 398,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що суди, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення № 645/10072/14, порушили його конституційні права, а саме: двічі притягнули до адміністративної відповідальності за одну подію, необґрунтовано обвинуватили, що призвело до незаконного покарання. Не надали судового захисту під час оскарження судового рішення. У зв`язку з чим позивач не скористався перевагами страхового договору «повне КАСКО», не отримав відшкодування за страховим випадком, поніс судові витрати у справі № 645/10072/14 та сплачував комісії банків. Крім цього, позивач вказує про пряму дискримінацію його особи у розгляді справи № 646/10072/14 за ознакою офіційного статусу потерпілої особи від адміністративного правопорушення, оскільки у протоколі від 18 листопада 2014 року не було зазначено його як потерпілого та в постановах відповідачів також не було зазначено особи потерпілого, а також відсутністю повної фіксації технічними засобами під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, що на його думку є проявом прямої дискримінації, внаслідок чого йому було завдано шкоду, яку він оцінює в 5 029 299, 57 грн та просить її стягнути з відповідачів.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено порушення його прав та завдання йому матеріальної чи моральної шкоди судовими органами.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2018 року визначено підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Фрунзенського районного суду міста Харкова, апеляційного суду Харківської області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Територіальне управління державної судової адміністрації України у Харківській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди - апеляційному суду Полтавської області.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2018 року скасовано.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фрунзенського районного суду міста Харкова, апеляційного суду Харківської області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Територіальне управління державної судової адміністрації України у Харківській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди закрито.

Апеляційний суд виходив із того, що відповідно до статей 1174, 1176 ЦК України відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду покладається на державу, а не на суд, у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Представник позивача у касаційній скарзі просить скасувати оскаржені судові рішення суду першої інстанції та апеляційного суду як такі що прийняті з неправильним застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і направити справу для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, закриваючи провадження у справі, не роз`яснив позивачу, до якої саме юрисдикції відноситься розгляд його позову. Вказує, що апеляційний суд з порушенням норм процесуального права розглянув справу в спрощеному провадженні.

Відзив на касаційну скаргу

05 грудня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив Державної судової адміністрації України на касаційну скаргу позивача, в якому судова адміністрація просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін.

Вказує, що відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди (судді) не мажуть бути відповідачами у справах про стягнення шкоди, оскільки здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу, а тому апеляційний суд законно і обґрунтовано закрив провадження у справі.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постанова апеляційного суду відповідає зазначеним вимогам закону.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди із суду першої та апеляційної інстанцій у зв`язку з незаконним судовим рішенням та порушенням судами його конституційних прав.

Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року); «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного чи адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; пункт 1 частини першої статті 170 КАС України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 454/3208/16 (провадження 14-500цс19).

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)».

Державою відшкодовується шкода, завдана особі у разі постановлення незаконного рішення суду в цивільній справі і при встановленні в діях суддів складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

При ухваленні оскарженої постанови про закриття провадження у справі апеляційний суд правильно застосував положення частини першої статті 377 ЦПК України і обґрунтовано вирішив, що позовна заява ОСОБА_1 до до Фрунзенського районного суду міста Харкова, апеляційного суду Харківської області про відшкодування шкоди не підлягає розгляду в судах.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд з порушенням норм процесуального права розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, не заслуговують на увагу, оскільки статтею 368 ЦПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року) визначено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справи здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Відповідно до ухвали апеляційного суду від 12 липня 2018 року апеляційним судом було призначено розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні 02 серпня 2018 року був присутній ОСОБА_1 , а тому підстав вважати, що під час розгляду апеляційної скарги позивача апеляційним судом було порушено норми процесуального права, немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Полтавської області від 02 серпня 2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук