Справа № 202/5101/20
Провадження № 2/202/1854/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 грудня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Голобородько О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ звернулася ОСОБА_1 з позовом про стягнення аліментівна своє утримання з ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно.

В позовній заяві позивач зазначив, що вона є рідною матір`ю відповідача, досягла пенсійного віку і є непрацездатною особою. Пенсію він отримує у невеликому розмірі, на яку їй потрібно придбати харчування, одяг, сплачувати комунальні послуги. Звертала увагу суду, що їй необхідна операція. Наголошувала, що відповідач є працездатною особою та має можливість надавати їй матеріальну допомогу.

Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Дослідивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 07.07.2020 року.

З пенсійного посвідчення від 02.03.2006 року, виданого Пенсійним фондом України на ім`я ОСОБА_1 встановлено, що вона є пенсіонером.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні ПФУ в м. Дніпрі в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком. Дохід ОСОБА_1 за період з 01.02.2020 року по 31.07.2020 рік становить 15 780, 18 грн., середньомісячний дохід складає 2 630, 03 грн., що підтверджується довідкою № 6201 2121 8317 1261.

Відповідно до довідки № 260 від 10.11.2020 року дохід ОСОБА_2 з травня 2020 року по жовтень 2020 року складає 60 159, 67 грн., середньомісячний дохід складає 10 026, 61 грн.

Також на утриманні відповідача ОСОБА_2 перебуває неповнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 04.12.2020 року, та малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 04.12.2020 року.

Згідно з частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (статті 204 СК України).

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначене також узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом України в постанові від 13.04.2016 року у справі № 6-3066цс15, та Верховним Судом у постанові від 19.09.2018 року при розгляді справи № 494/1682/15-ц, де вказано, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому, зазначене співвідношення доходу позивача до встановленого законодавцем розміру прожиткового мінімуму має вирішальне значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202,205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів.

Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 10.01.2019 року при розгляді справи № 369/7004/17.

Крім цього, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність визначено у розмірі: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Розмір пенсії позивача у 2020 році в середньому складав 2 630, 03 грн., що станом на час звернення позивача з цим позовом до суду, перевищував прожитковий мінімум на одну особу.

Згідно виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 330/ПО12358 позивачу ОСОБА_1 23.01.2019 року було проведено операцію пахово-стегнова ЛАЕ зліва.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Між тим, позивач ОСОБА_1 не надала доказів того, що вона потребує повторної операції або додаткової матеріальної допомоги, а посилання позивача на вартість комунальних послуг суд не може прийняти до уваги, як доказ того, що ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, оскільки остання не позбавлена права на отримання субсидії.

За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, вбачається, що позивач отримує пенсію, що забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, відтак, не є такою, що потребує матеріальної допомоги в розумінні ст. 202 СК України.

Враховуючи вищевказане, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, суд прийшов до висновку, що позов є недоведеним та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 76-81, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) про стягнення аліментів на утримання матері- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: Г.В. Бєсєда