КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
754/3416/20 Доповідач: Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши а письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів з повнолітніх дітей,-

у с т а н о в и в:

У березні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з відповідачів аліменти на своє утримання у твердій грошові сумі в розмірі по 1500,00 грн. з кожного, зазначаючи про те, що він є особою з інвалідністю 3 групи і отримує пенсію в сумі 1638,00 грн., тому його матеріальне становище є вкрай нужденним, має ряд захворювань, у зв`язку з чим постійно приймає ліки, однак не може забезпечити собі лікування через низький розмір пенсії. Його дружина ОСОБА_4 також отримує пенсію у розмірі 1638,00 грн..Його діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які народилися у нього в шлюбі з ОСОБА_6 добровільно матеріальну допомогу не надають.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов. Зазначає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а його висновки не відповідають обставинам справи. Практично вся його пенсія витрачається на оплату комунальних платежів, опалення, придбання ліків, та сума, що залишається становить приблизно 300 грн., що є меншим за прожитковий мінімум, і її ледь вистачає на харчування. Судом не з`ясовано матеріальне становище відповідачів, так у ОСОБА_2 є автомобіль та він працює неофіційно, отримуючи скриті доходи, його дружина також має постійне місце роботи, а ОСОБА_3 за фахом перекладач з англійської мови, має можливість отримувати тіньові доходи, її чоловік також працює. Договір оренди квартири АДРЕСА_1 , на які посилаються відповідачі, як на його джерело доходу, було складено на користь його матері ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на той час проживала за адресою його дружини, її невістки ОСОБА_4 , тому що за своїм станом здоров`я потребувала постійного догляду. Після смерті його матері, бабусі відповідачів, залишилась квартира як спадкове майно, яка наразі є предметом спору між сторонами. З початку квітня 2019 року відповідачі намагались проникнути у квартиру, унаслідок чого довелось встановлювати охоронну сигналізацію, що коштувало 3600,00 грн., а щомісячний платіж становить 280,00 грн.. Його син від першого шлюбу ОСОБА_7 , 1978 року народження, є особою з інвалідністю з дитинства.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі просять залишити рішення суду першої інстанції без змін, зазначаючи про те, що позивач не надав доказів щодо потреб у матеріальній допомозі, зокрема, він отримує пенсію, проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , отримує дохід від здачі в оренду квартири.

При розгляді справи судом першої інстанції установлено, що батьком відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є позивач по справі ОСОБА_8 , який є особою з інвалідністю 3 групи.

Відповідно до довідки ГУ ПФУ в м. Києві від 16.03.2020 року позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві і отримує пенсію за віком. Розмір його пенсії складає 1638,00 грн., дохід за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року склав 9680,00 грн..

На підтвердження витрат на придбання ліків позивачем долучено до матеріалів справи витяг з історії хвороби №2972 та квитанції з аптек.

ОСОБА_3 перебуває на обліку в Деснянському Управлінні праці та соціального захисту населення та отримує державну соціальну допомогу при народженні дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 860,00 грн. щомісячно.

Відповідно до довідки Деснянського Управління праці та соціального захисту населення вбачається, що за період з грудня 2019 року по травень 2020 року ОСОБА_3 отримала щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-ї дитини у розмірі 5160,00 грн.

Відповідно до копії договору найму житлового приміщення від 05.07.2018 року ОСОБА_4 передала у тимчасове користування ОСОБА_10 двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 . Вартість оренди складає 6000,00 грн..

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що останнім не надано належних та допустимих доказів щодо потреб у матеріальній допомозі, зокрема, останній отримує пенсію, проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , отримує дохід від здачі в оренду квартири АДРЕСА_3 . Крім цього, позивач не надав доказів в підтвердження тих обставин, що немає інших дітей, які можуть надати матеріальну допомогу.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши аргументи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, колегія суддів уважає рішення суду законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, аргументи апеляційної скарги якого не спростовують з наступних підстав.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги ( постанова ВС від 05.09.2019 року в справі №212/1055/18).

Звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначав, що його матеріальне становище є вкрай нужденним, має ряд захворювань, у зв`язку з чим постійно приймає ліки, однак не може забезпечити собі лікування через низький розмір пенсії.

На підтвердження зазначених обставин надав витяг з історії хвороби №2972, відповідно до якого з 02.09.2019 року по 11.09.2019 року, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні та йому рекомендовано санаторно-курортне лікування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги / ст.202 /, не є абсолютним.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, розмір якої перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого державою на 01 січня 2019 року, здає квартиру в оренду, що приносить йому щомісячний дохід.

Отже, знаходження позивача на пенсії не зумовлює виникнення у відповідачів обов`язку надання йому утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Зазначаючи про те, що він потребує матеріальної допомоги, позивач доказів зазначеному не надав, а надана останнім виписка з історії хвороби не містить призначення позивачу лікування, яке потребує значних матеріальних витрат, як про це зазначає ОСОБА_1 ..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив про те, що йому довелось встановлювати охоронну сигналізацію, що коштувало 3600,00 грн., а щомісячний платіж становить 280,00 грн., додавши відповідний рахунок від 28.09.2020 року, а також ним додано до скарги копії чеків на продукти за поточний місяць (вересень) на загальну суму 3 523,92 грн. ( а.с.143-145,146-148).

Отже, лише у вересні 2020 року ОСОБА_1 витрачено 7 403,92 грн. при його пенсії у розмірі 1638 грн., що свідчить про наявність у позивача інших джерел доходу ніж пенсія та спростовує його посилання на скрутне матеріальне становище.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність рішення суду ухваленого в даній справі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук