Номер провадження 22-ц/804/3025/20
Номер провадження 22-ц/804/3025/20 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 грудня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Корчистої О.І.

суддів: Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.

за участю секретаря Гуляєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №234/20756/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Краматорської міської ради про визначення місця проживання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 ,

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 липня 2020 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У грудні 2019 року до Краматорського міського суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської ради про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову зазначила, що 16 квітня 2016 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

Від цього шлюбу вони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає з нею.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23 лютого 2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

З квітня 2017 року позивач та відповідач проживають окремо, вихованням та розвитком дитини займається позивачка. Донька від народження проживає разом з нею.

Посилаючись на те, що між нею та відповідачем існує спір щодо місця проживання дитини, самостійно вона не може визначити місце проживання дитини без згоди батька, окрім як в судовому порядку, просила визначити місце проживання їх малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 ..

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської ради про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 липня 2020 року, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки не врахував. Що між сторонами відсутній спір з приводу місця проживання дитини.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

До Донецького апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В обґрунтування зазначає, що на час поданням позову батьки не дійшли згоди про місце проживання дитини. У сторін є неврегульовані питання, що підтверджуються рішенням суду про розірвання шлюбу, відсутністю угоди щодо місця проживання дитини, неузгодженістю питань з утримання та забезпечення дитини.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. ОСОБА_3 подав заяву з проханням розглянути справу без їх участі, апеляційну скаргу просив задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представники просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи Органу опіки та піклування Краматорської міської ради не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи без його участі. (а.с.111)

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, та мають малолітню доньку: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23 лютого 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ..

Згідно довідки голови комітету міськрайону № 5 ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_4 , 2016 року народження з часу народження за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки голови комітету міськрайону № 5 ОСОБА_1 зареєстрована разом з батьком та матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про спадщину за законом належить житловий будинок у м. Краматорську.

Крім цього судом встановлено, що дитина ОСОБА_4 відвідує сімейний центр «Планета знань» з вересня 2018 року по теперішній час у супроводі своєї матері ОСОБА_1 ..

Позивач по справі ОСОБА_1 працевлаштована та позитивно характеризується з місця роботи, має позитивну характеристику зі школи раннього розвитку «Планета Знань», медичних установ, не перебуває на обліку в КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» та у КНП «ПЛ м. Краматорська».

Згідно судового наказу Краматорського міського суду Донецької області від 18 червня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради від 06 листопада 2019 року № 966 визначено ОСОБА_2 способи участі у вихованні доньки ОСОБА_4 , 2016 року народження.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 03 червня 2020 року, складеного спеціалістами Служби у справах дітей Краматорської міської ради, мати ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та бабусею та дідусем мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . В родині ОСОБА_1 створені належні умови для проживання, утримання та повноцінного розвитку малолітньої ОСОБА_4 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19 червня 2020 року, складеного спеціалістами Служби у справах дітей Краматорської міської ради, на час складання акту встановлено, що дитина ОСОБА_4 зареєстрована, але не проживає з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . В родині ОСОБА_2 створені задовільні умови для проживання, утримання та повноцінного розвитку малолітньої ОСОБА_4 .

Також судом встановлено, що з часу народження 2016 року та на час розгляду справи у суді малолітня ОСОБА_4 мешкає разом з матір`ю та батьками позивача за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується сторонами та підтверджено матеріалами справи. Вказаний будинок належить матері позивачки ОСОБА_7 .

Висновком органу опіки та піклування Краматорської міської ради від 01 липня 2020 року № 01-49/3955 визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в родині матері ОСОБА_1 .

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив з принципів дотримання інтересів дитини, врахував сталі соціальні зв`язки, місце навчання дитини, психологічний стан, а також, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не порушує батьківські права кожного з батьків та якнайкраще забезпечує інтереси дитини.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам, встановленим обставинам та нормам матеріального закону.

Згідно ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 81 ЦПК).

Нормами ст. 7 СК України передбачено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст. 155 СК).

Відповідно до ст. 141 цього ж Кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 159 СК якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини по справі відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам, які були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Нормами ст. 19 СК передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради від 06 листопада 2019 року № 966 визначено ОСОБА_2 способи участі у вихованні доньки ОСОБА_4 , 2016 року народження. В якому зазначено, що між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 склалися складні та конфліктні взаємовідносини і вони не знайшли згоди з питання участі батька у вихованні доньки та спілкування з нею. (а.с. 22)

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 03 червня 2020 року, складеного спеціалістами Служби у справах дітей Краматорської міської ради, мати ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та бабусею та дідусем мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . В родині ОСОБА_1 створені належні умови для проживання, утримання та повноцінного розвитку малолітньої ОСОБА_4 (а.с. 112).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19 червня 2020 року, складеного спеціалістами Служби у справах дітей Краматорської міської ради, на час складання акту встановлено, що дитина ОСОБА_4 зареєстрована, але не проживає з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . В родині ОСОБА_2 створені задовільні умови для проживання, утримання та повноцінного розвитку малолітньої ОСОБА_4 (а.с. 113)

Встановлено, що з часу народження 2016 року та на час розгляду справи у суді малолітня ОСОБА_4 мешкає разом з матір`ю та батьками позивача за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується сторонами та підтверджено матеріалами справи. Вказаний будинок належить матері позивачки ОСОБА_7 .

Висновком органу опіки та піклування Краматорської міської ради від 01.07.2020 року № 01-49/3955 визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в родині матері ОСОБА_1 . (а.с. 110-111)

Позивач надала суду позитивні характеристики з місця роботи, зі школи раннього розвитку «Планета Знань», медичних установ.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З наданих сторонами характеристик та довідок про доходи вбачається, що позивач має постійне місце роботи, працює на НКМЗ у відділі інформаційних систем забезпечення управління з 2011 року, в даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 СК якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закон) закріплено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 15 Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (ст. 1 Закону).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Доводи апеляційної скарги про передчасне задоволення позовних вимог у зв`язку з відсутністю спору між сторонами є необґрунтованими, були предметом розгляду в суді першої інстанції, а також спростовуються процесуальною поведінкою відповідача.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилалась на те, що вони з відповідачем проживають окремо один від одного, позивач самостійно не може визначити місце проживання доньки без згоди її батька за вказаних обставин окрім як в судовому порядку.

При цьому, відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19), у постанові від 13 травня 2020 року (справа №686/20582/19ц, провадження № 61-1807св20).

Частина перша ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, містяться й у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17.

Таким чином, у зазначених постановах Верховний Суд України зробив висновок про те, що до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, суди повинні обов`язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір`ю, крім випадків, коли є виняткові обставини.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і підстави для його скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: Т.В. Космачевська

Ю.М. Мальований

Повний текст постанови складений 23 грудня 2020 року.

Головуючий О.І. Корчиста