Справа № 700/790/20
Провадження № 2/700/402/20
14 грудня 2020 р. Лисянський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Бесараб Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу №700/790/20 провадження №2/700/402/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Шполянської райдержадміністрації Черкаської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Шполянської райдержадміністрації Черкаської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.
Позовні вимоги мотивовані тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 21 серпня 2012 року по 11 червня 2019 року. На підставі рішення Шполянського районного суду від 11.06.2019 року шлюб між ними було розірвано. Від цього шлюбу народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час розірвання шлюбу питання щодо місця проживання дитини не вирішувалося, донька залишилася проживати з нею. На даний час відповідач життям, розвитком та здоров`ям дитини не цікавиться та не бере участі у її вихованні. Так як донька часто хворіє, має проблеми зі здоров`ям та потребує лікування звернулася до відповідача з проханням на виїзд дитини до Німеччини. Крім того, виїзд доньки за кордон сприятиме розширенню її світогляду та позитивно позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Проте, відповідач безпідставно чинить перепони у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, не надає дозволу на виїзд дитини за межі України, не пояснюючи причини такої відмови. За таких обставин змушена звернутися до суду та просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд доньки за кордон без дозволу (згоди) батька та стягнути з відповідача судовий збір, сплачений нею за подання позову до суду в сумі 840,80 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1200,00 грн.
Ухвалою судді Лисянського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач у судове засідання не з`явилася, просить здійснити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив не подавав, про розгляд справи повідомлений належним чином.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - представник Служби у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації звернулася до суду із заявою про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують.
За таких обставин, суд дійшов висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних доказів у справі, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.
Із рішення Шполянського районного суду Черкаської області № 710/278/19 від 11.06.2019 року шлюб між сторонами було розірвано.
Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 26.11.2012 року.
Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку/осіб виконавчого комітету Топильнянської сільської ради Шполянського району Черкаської області від 01.10.2020 року № 246/02-42, ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Із матеріалів справи вбачається, що у Відділі Охорони Здоров`я міста Кобленц відбудеться дошкільне обстеження ОСОБА_3 .
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.
На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно ч.2 ст. 154 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини.
Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).
У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Будь-яких доказів того, що мати діє всупереч інтересам неповнолітньої дитини матеріали справи не містять.
Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування для лікування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки за кордон без згоди батька та до конкретної держави.
Щодо вимоги позивача допустити рішення до негайного виконання, суд приходить до наступного висновку.
Негайне виконання судового рішення, яке просить допустити позивач в даному випадку не розцінюється як матеріально-правова вимога, а передбачає собою саме звернення судового рішення, ухваленого про задоволення чи відмову в задоволенні матеріально-правової вимоги, до виконання. Характер допущення негайного виконання рішення суду є імперативним і застосовується у категорії справ, перелік яких є вичерпним відповідно до ст. 430 ЦПК України. Допущення негайного виконання рішення в категорії справ про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька не передбачено нормами чинного цивільно-процесуального законодавства. Зважаючи на це, підстав для звернення рішення до негайного виконання не вбачається.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви покладаються на відповідача.
Щодо витрат на правову допомогу в сумі 1200,00 грн., то суд вважає вимогу необґрунтованою, оскільки в порушення вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, докази на підтвердження надання правової дороги у матеріалах справи відсутні.
На підставі викладеного, ст. ст. 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 313 ЦК України, керуючись ст. ст.150, 154 СК України, ст.ст. 259, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Шполянської райдержадміністрації Черкаської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, задовольнити частково.
Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на виїзд спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за кордон без дозволу (згоди) батька дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платка податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , дозвіл на лікування до м. Кобленц, Німеччина, в період з 15 листопада 2020 року по 15 березня 2021 року.
Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , без згоди батька дитини, ОСОБА_2 дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду та супроводу неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за межі України.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платка податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 на користь позивача, сплачений нею судовий збір за подання позовної заяви до суду в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Лисянським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. В. Бесараб