Постанова

Іменем України

16 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 490/7945/14-ц

провадження № 61-598св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , державний реєстратор реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Сідей Людмила Василівна,

третя особа - Миколаївська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду у складі колегії суддів: Коломієць В. В., Данилової О. О., Шаманської Н. О., від 29 листопада 2018 року та касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у складі судді Батченка О. В. від 28 жовтня 2016 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , державного реєстратора реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Сідей Л. В., третя особа - Миколаївська міська рада, про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном.

В обґрунтування позову вказав, що разом з сім`єю мешкає в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві приватної власності. Безпосередньо до будівлі, де розташована його квартира, прибудована одноповерхова будівля з квартирою АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_2 , яка постійно перебудовує свою квартиру, збільшуючи житлову площу шляхом самочинного будівництва без будь-яких дозвільних документів, відводу земельної ділянки під будівництво та згоди сусідів.

Прибудова до квартири відповідача споруджена на земельній ділянці загального користування. Будівництво ведеться безпосередньо на каналізаційній трубі, яка виходить з його квартири, що ускладнює, а то і робить неможливим ремонт чи заміну каналізації. Крім прибудови відповідач також розпочала будівництво надбудови другого поверху впритул до його квартири. При цьому, з боку надбудови, перекриваються вентиляційні труби від його газових приладів, що створює пряму небезпеку життю його членам сім`ї та іншим мешканцям будинку. Внаслідок часткової заміни конструкції даху порушено водовідвід, що може привести до руйнації даху. До того ж, оскільки надбудова здійснюється на капітальній стіні належній позивачу квартири, це загрожує її руйнацією.

Посилаючись на викладене, позивач просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом знесення самочинно збудованої надбудови та прибудови до квартири АДРЕСА_3 , а також призвести власним коштом земельну ділянку на місці самочинно збудованої прибудови та надбудови до АДРЕСА_3 до попереднього стану за його рахунок протягом одного місяця.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Сідей Л. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 травня 2015 року щодо внесення відомостей про квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 41,5 кв. м до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прийняте 22 травня 2015 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2017 року відмовлено у прийнятті позовних вимог до державного реєстратора про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до провадження в межах цієї цивільної справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом знесення за власний рахунок самочинної прибудови літ. а4, площею 7,8 кв. м та надбудови другого поверху.

Зобов`язано ОСОБА_2 привести власним коштом земельну ділянку під прибудовою до попереднього стану.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок самочинно розпочатого ОСОБА_2 перепланування квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 як власнику квартири АДРЕСА_1 в цьому ж будинку чиняться перешкоди в користуванні його власністю. Зокрема внаслідок порушень будівельних норм при самочинній перебудові належної відповідачу квартири відбувається затікання опадів до приміщення квартири позивача, порушується інсоляція його квартири та створюються перешкоди нормальному функціонуванню системи водовідведення, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту в порядку статті 391 ЦК України у обраний позивачем спосіб.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року частково задоволені апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2016 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Сідей Л. В. про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У іншій частині рішення суду першої інстанції змінено, виключено з його резолютивної частини висновок суду про покладення на ОСОБА_2 обов`язку знести самочинну прибудову до квартири АДРЕСА_3 за літ. а4, площею 7,8 кв. м, та привести власним коштом земельну ділянку під прибудовою до попереднього стану.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що з огляду на правову підставу позову (стаття 391 ЦК України) позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення його прав внаслідок спорудження ОСОБА_2 без дотримання будівельних норм прибудови, яка розташована на земельній ділянці загального користування, до належної їй квартири. З врахуванням ухвали суду першої інстанції, якою відмовлено у прийнятті до провадження позовної заяви ОСОБА_1 в частині вимог про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вирішення судом першої інстанції цих позовних вимог у рішенні від 28 жовтня 2016 року є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном та залишити у цій частині в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що спірна прибудова розміщена відповідачем самовільно, з порушенням будівельних правил і норм, на земельній ділянці загального користування, під якою розташована труба, що з`єднує каналізаційну мережу з квартирою позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості здійснювати інженерно-технічні заходи з обслуговування своєї квартири. Як наслідок - водовідведення з належної позивачу квартири не є безпечним. Таким чином, існує реальна небезпека порушення прав позивача у випадку засмічення труби, отже, порушення прав останнього внаслідок незаконної прибудови є доведеним. Оскільки відповідач відмовилась від оплати будівельно-технічної експертизи, призначеної судом з метою вирішення питання щодо можливості перебудови останньою самочинного будівництва, позивач не має змоги захистити свої в інших спосіб, окрім зобов`язання відповідача знести вказану самочинну прибудову.

У грудні 2018 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном, у якій вказала на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права та просила ухвалити у зазначені й частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування касаційної скарги зазначила, що на час звернення позивача до суду із цим позовом у належній йому квартирі не було будь-яких тріщин або замокань. При цьому до звернення до суду позивача спонукала відсутність у відповідача відповідних дозвільних документів на момент початку добудови. Обґрунтовуючи порушення відповідачем будівельних норм під час проведення добудови, суд першої інстанції застосував законодавство, яке втратило чинність на час ухвалення рішення. Позивачем не доведено в чому саме полягає порушення його прав. Знесення самочинного будівництва (надбудови) є крайньою мірою відповідальності особа, яка здійснила самочинне будівництво і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством заходів реагування, а саме перебудови спірного об`єкту нерухомості з дотриманням будівельних норм та інтересів позивача.

У лютому 2019 року ОСОБА_2 подала також відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , мотивований незгодою із її доводами.

Оскільки касаційні скарги не містять доводів що вирішення справи судами в частині вимог про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, тому законність й обґрунтованість оскаржуваних у справі рішень у цій частині не перевіряється судом касаційної інстанції відповідно до вимог статті 400 ЦПК України.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 14 січня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2019 року зупинено дію постанови Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Позивачу ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування за реєстровим № 5-928 від 29 березня 1993 року належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу за реєстровим № 1-572 від 20 лютого 1997 року на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 . Вказана квартира на час її придбання у власність відповідачем складалась з двох кімнат, жилою площею 21,3 кв. м, загальною площею 41,5 кв. м.

Після придбання квартири ОСОБА_2 здійснювала її перепланування, згодом без отримання відповідних погоджень та дозволів почала здійснювати самочинне будівництво, збільшивши загальну площу першого поверху на 8,5 кв. м. за рахунок будівництва прибудови та збудувавши надбудову другого поверху над своєю квартирою, що складається з двох приміщень, площею 32,5 кв. м.

Квартири АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3 межують між собою кімнатами 5 та 6 на довжині 8,49 м. При цьому квартира АДРЕСА_1 розташована в одноповерховому будинку літ. Б-1, а квартира АДРЕСА_3 - в прибудові до зазначеного будинку - літ. В.

Висновками проведених у справі судових експертиз (висновок судової будівельно-технічної експертизи № 22 від 05 травня 2016 року, проведеної експертом Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Абушиком О. Л., висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 125-038 від 25 жовтня 2017 року, проведеної експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Лєсків С. А. встановлено, що ремонтно-будiвельні роботи по реконструкції АДРЕСА_3 ведуться із порушенням будівельних норм.

Так, згідно із висновком судової будівельно-технічної експертизи № 22 від 05 травня 2016 року при проведенні реконструкції квартири АДРЕСА_3 , власником квартири ОСОБА_2 у тому числі порушені вимоги ДБН 360-92**, оскільки на каналізаційній трубі квартири АДРЕСА_1 збудована прибудова з надбудовою до квартири АДРЕСА_3 , які через фундамент передають навантаження на ґрунт і інженерні комунікації та при подальшій осадці прибудови існує висока ймовірність того, що трубопровід каналізаційної труби буде пошкоджений. При цьому зазначена труба майже перпендикулярно перетинає обидва фундаменти прибудови, і протягом 3 метрів стіна квартири АДРЕСА_3 збудована безпосередньо над каналізаційною трубою, глибина залягання якої складає 0,5 метра.

Зазначеними вище висновками установлено, що мiсця примикання конструкцій даху квартири АДРЕСА_1 житлового будинку лiт. «Б-1 та зовнiшньої стiни iз листiв ДСП мансардного поверху квартири АДРЕСА_3 буд. літ «В» повністю не виконані, не виконане організоване водовідведення з даху в місті примикання, що приводить під час зливів, а також у зимовий період (при умові утворення заметів) проникненню вологи до приміщень квартири АДРЕСА_1 житлового будинку літ. «Б-1», це сприяє насиченню вологою матерiалу стiн житлового будинку лiт. «Б-1» квартири АДРЕСА_1 , що в свою чергу призводить до погiршення стану кам`яної кладки зовнiшньої стiни i кам`яного парапету, утворенню тріщин на внутрішній поверхні стін приміщення санвузла та утворенню плям жовто-бурого кольору на стелi примiщення кухнi квартири АДРЕСА_1 . Також пiд час влаштування монолiтного бетонного перекриття квартири АДРЕСА_3 частково пошкоджено фронтон квартири АДРЕСА_1 , на який накладено бетонне перекриття, що додає додатковий тиск на стiну квартири АДРЕСА_1 . Зовнiшня стiна мансардного поверху прибудови квартири АДРЕСА_3 розташована вiд вентиляцiйного каналу та димарю на вiдстанi 0,3 м, що є порушенням вимог ДБН В.2.5-29-2001 «Газопостачання» пункт 15 додаток Ж. і це може негативно впливати на роботу газового котла позивача та створювати загрозу мешканців квартири АДРЕСА_1 .

Декларація про початок виконання будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_2 зареєстрована 05 лютого 2015 року в управлінні Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області (а.с. 67-69, т. 1), тобто після звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам судове рішення апеляційної інстанції відповідає не в повній мірі з таких підстав.

Щодо самочинності здійсненого ОСОБА_2 будівництва

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

У справі, що переглядається, судами встановлено, що здійснене відповідачем ОСОБА_2 будівництво надбудови та прибудови до належної їй квартири є самочинним, оскільки вказаний об'єкт нерухомості збудований на земельній ділянці, що не була надана компетентним органом місцевого самоврядування в установленому порядку для цієї мети.

Будівництво здійснювалось ОСОБА_2 без належного дозволу, оскільки дозвільний документ, який надавав право виконувати підготовчі будівельні роботи, отримано нею після завершення будівництва (05 лютого 2015 року).

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

Висновками проведених у справі судових експертиз (висновок судової будівельно-технічної експертизи № 22 від 05 травня 2016 року, проведеної експертом Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Абушиком О. Л., висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 125-038 від 25 жовтня 2017 року, проведеної експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Лєсків С. А. ) встановлено, що ремонтно-будівельні роботи по реконструкції АДРЕСА_3 ведуться із порушенням будівельних норм.

Так, зокрема, із висновку судової будівельно-технічної експертизи № 22 від 05 травня 2016 року вбачається, що на каналізаційній трубі квартири АДРЕСА_1 збудована прибудова з надбудовою до квартири АДРЕСА_3 , які через фундамент передають навантаження на ґрунт і інженерні комунікації та при подальшій осадці прибудови існує висока ймовірність того, що трубопровід каналізаційної труби буде пошкоджений.

Крім того, висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 125-038 від 25 жовтня 2017 року, проведеної експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Лєсків С. А. встановлено, що мiсця примикання конструкцій даху квартири АДРЕСА_1 житлового будинку лiт. «Б-1 та зовнiшньої стiни iз листiв ДСП мансардного поверху квартири АДРЕСА_3 буд. літ «В» повністю не виконані, не виконане організоване водовідведення з даху в місті примикання, що приводить під час зливів, а також у зимовий період (при умові утворення заметів) проникненню вологи до приміщень квартири АДРЕСА_1 житлового будинку літ. «Б-1», це сприяє насиченню вологою матерiалу стiн житлового будинку лiт. «Б-1» квартири АДРЕСА_1 , що в свою чергу призводить до погiршення стану кам`яної кладки зовнiшньої стiни i кам`яного парапету, утворенню тріщин на внутрішній поверхні стін приміщення санвузла та утворенню плям жовто-бурого кольору на стелi примiщення кухнi квартири АДРЕСА_1 . Також пiд час влаштування монолiтного бетонного перекриття квартири АДРЕСА_3 частково пошкоджено фронтон квартири АДРЕСА_1 , на який накладено бетонне перекриття, що додає додатковий тиск на стiну квартири АДРЕСА_1 . Зовнiшня стiна мансардного поверху прибудови квартири АДРЕСА_3 розташована вiд вентиляцiйного каналу та димарю на вiдстанi 0,3 м, що є порушенням вимог ДБН В.2.5-29-2001 «Газопостачання» пункт 15 додаток Ж. і це може негативно впливати на роботу газового котла позивача та створювати загрозу мешканців квартири АДРЕСА_1 .

Встановивши ці обставини, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, щоздійснене відповідачем ОСОБА_2 будівництво надбудови та прибудови до належної їй квартири є самочинним.

Щодо порушення прав ОСОБА_1 внаслідок здійсненого ОСОБА_2 самочинного будівництва

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з положеннями статей 386, 391, 396 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Зокрема, відповідно до частин четвертої, п`ятої, шостої, сьомої статті 376 ЦК України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотримання вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами й обґрунтовано вважав, що права ОСОБА_1 як власника квартири АДРЕСА_1 порушуються внаслідок самочинного будівництва, здійсненого ОСОБА_2 .

При цьому суд підставно узяв до уваги установлені висновками експертиз дані щодо порушення прав позивача внаслідок того, що при здійсненні самочинного будівництва надбудови ОСОБА_2 не виконала організоване водовідведення з даху в місті примикання, що приводить під час зливів, а також у зимовий період (при умові утворення заметів) проникненню вологи до приміщень належної позивачу квартири, що в свою чергу призводить до погiршення стану кам`яної кладки зовнiшньої стiни i кам`яного парапету, утворенню тріщин на внутрішній поверхні стін приміщення санвузла та утворенню плям жовто-бурого кольору на стелi примiщення кухнi квартири позивача. Крім того, вказане будівництво додає додатковий тиск на стiну квартири позивача і може негативно впливати на роботу газового котла позивача та створювати загрозу мешканців квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, збудована ОСОБА_2 прибудова з надбудовою до квартири АДРЕСА_3 через фундамент передають навантаження на ґрунт і інженерні комунікації та при подальшій осадці прибудови існує висока ймовірність того, що трубопровід каналізаційної труби, яка що з`єднує каналізаційну мережу із квартирою позивача, буде пошкоджений.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що внаслідок самочинно розпочатого ОСОБА_2 перепланування квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 як власнику квартири АДРЕСА_1 в цьому ж будинку чиняться перешкоди в користуванні його власністю, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту в порядку статті 391 ЦК України у обраний ним спосіб, зокрема і шляхом знесення за власний рахунок самочинної прибудови та надбудови до належної ОСОБА_2 квартири.

Вирішуючи позов в частині знесення спірної прибудови, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення його прав внаслідок спорудження ОСОБА_2 без дотримання будівельних норм вказаної прибудови, яка розташована на земельній ділянці загального користування, до належної їй квартири.

Посилаючись на викладене, апеляційний суд вважав такими, що не підтверджуються обставинами справи, висновки місцевого суду про порушення прав позивача внаслідок спорудження відповідачем прибудови до квартири АДРЕСА_3 за літ. а4, площею 7,8 кв. м.

Такі висновки суду не можна вважати підставними, оскільки позивач належними та допустимими доказами довів порушення своїх прав відповідачем, а остання ці докази не спростувала у передбаченому статтею 81 ЦПК України порядку.

Крім того, за встановлених судом обставин справи щодо порушення прав позивача внаслідок проведеного відповідачем самочинного перепланування квартири з порушенням будівельних норм (будівництво ведеться відповідачем безпосередньо на каналізаційній трубі, яка виходить з квартири позивача, що ускладнює ремонт чи заміну каналізації у випадку її засмічення чи пошкодження) не є безспірним висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні позовних вимог з посиланням на отримання відповідачем дозвільних документів на зазначене будівництво після звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.

Вказане свідчить, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції у зазначеній частині, яке відповідає закону.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що вона не погоджується із зазначеними вище висновками експертів, не вбачає своєї вини у порушенні будівельних норм та вважає, що судами не було установлено порушення прав позивача внаслідок проведення нею самочинного будівництва, а тому, на її переконання, відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 376 ЦК України та знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

Щодо можливості перебудови самочинного будівництва

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що суди застосували крайню міру відповідальності та зобов`язали знести прибудову без надання можливості її перебудувати є безпідставними.

Згідно із частиною сьомою статті 376 ЦК України якщо проведення перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, суд апеляційної інстанції ухвалою від 24 травня 2018 року призначив експертизу з метою вирішення питання щодо можливої перебудови самочинного будівництва (а.с. 19-20, т. 3), однак вона не була проведена через неоплату її ОСОБА_2 (а.с. 84-85, т.3).

Невстановлення обставин щодо можливості проведення перебудови об`єкта самочинного будівництва не може бути підставою для відмови у захисті порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 725/5630/15-ц, провадження № 14-341цс18).

Зобов`язуючи ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом знесення за власний рахунок самочинної прибудови літ. а4, площею 7,8 кв. м та надбудови другого поверху, а також привести власним коштом земельну ділянку під прибудовою до попереднього стану, місцевий суд керувався тим, що права позивача як власника нерухомого майна порушені й підлягають відновленню в зазначений ним спосіб, а невстановлення обставин щодо можливості проведення перебудови об`єкта самочинного будівництва не може бути підставою для відмови у захисті порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У частині вирішення позовних вимог щодо знесення самочинно зведеної спірної надбудови апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції, врахувавши при цьому відмову ОСОБА_2 від оплати додаткової судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої було поставлено питання щодо можливості проведення перебудови спірного самочинного будівництва.

При цьому суд як першої, так і апеляційної інстанції підставно узяв до уваги висновки експертів, якими встановлені порушення відповідачем будівельних норм під час спорудження спірної прибудови та надбудови до квартири останньої.

Отже, ОСОБА_2 не використала процесуальної можливості довести, що технічна можливість перебудови об`єкта самочинного будівництва існує і вона готова здійснити таку перебудову з метою поновлення прав власника сусідньої квартири.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, судове рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом знесення за власний рахунок самочинної прибудови літ. а4, площею 7,8 кв. м та зобов`язання ОСОБА_2 привести власним коштом земельну ділянку під прибудовою до попереднього стану, а рішення суду першої інстанції у цій частині - залишенню в силі.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 420 грн, а тому в силу статті 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати на сплату судового збору.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування постанови Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом знесення за власний рахунок самочинної надбудови до квартири АДРЕСА_3 , її дія у цій частині підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом знесення за власний рахунок самочинної прибудови літ. а4, площею 7,8 кв. м та зобов`язання ОСОБА_2 привести власним коштом земельну ділянку під прибудовою до попереднього стану та залишити в цій частині в силі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2016 року.

Поновити дію постанови Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року в нескасованій частині.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на сплату судового збору у сумі 1 420 гривень.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович