Ухвала

10 березня 2020 року

м. Київ

справа № 648/3495/19

провадження № 61-3665 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д.(суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 11 листопада 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 23 січня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року акціонерне товариство (далі - АТ) «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 23 вересня 2010 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту № НОМЕР_1 , а 20 серпня 2014 року до цього договору укладено додаткову угоду № 1, відповідно до умов яких ОСОБА_1 отримала кредит строком до 31 серпня 2017 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40,00% на рік на суму залишку заборгованості.

ОСОБА_1 скористалася кредитними коштами, однак зобов`язання щодо їх повернення не виконала, у зв`язку з чим, станом на 26 вересня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 11 820,92 грн, яка складається

з наступного: прострочена заборгованість за кредитом - 3 997,50 грн, прострочена заборгованість за процентами - 4 933,70 грн, пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 27 вересня 2018 року по

26 вересня 2019 року - 1 414,57 грн, пеня за несвоєчасне погашення процентів за період з 27 вересня 2018 року по 26 вересня 2019 року - 1 475,15 грн.

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження, рішенням Білозерського районного суду Херсонської області

від 11 листопада 2019 року позов АТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Державний експортно-імпортний банк України» в місті Херсоні заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 537,63 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3 997,50 грн та заборгованості за процентами - 540,13 грн. У задоволенні решти позовних вимог АТ «Державний експортно-імпортний банк України» відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 23 січня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Державний експортно-імпортний банк України» залишено без задоволення. Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 11 листопада 2019 року залишено без змін.

21 лютого 2020 року АТ «Державний експортно-імпортний банк України» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 11 листопада 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 23 січня 2020 року (надійшла до суду 27 лютого 2020 року), вякій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

вцивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та

у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у даній справі становить 11 820,92 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 100 = 210 200,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки АТ Державний експортно-імпортний банк України» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на заочне рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 11 листопада 2019 року та постанови Херсонського апеляційного суду від 23 січня

2020 року у справі за позовом акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк