ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1908/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/817/997/20 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ходоровський М. В.,

з участю: секретаря - Іванюти О. М.,

представника ОСОБА_1 Братівника І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/1908/13-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2020 року у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" про заміну сторони виконавчого провадження, ухваленого суддею Ромазан В.В., -

ВСТАНОВИв:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а саме стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у справі №607/1908/13ц.

В обґрунтування своїх вимог, посилається на те, що 09.11.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №951/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило свої права вимоги за договорами кредиту, і в тому числі за договором кредиту №1.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження - задоволено.

Замінено сторону у виконавчому провадженні, а саме стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у справі №607/1908/1З-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу про оскарження зазначеної ухвали суду. Вважає, що оскаржувана ухвала є такою, що підлягає до скасування у зв`язку із невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи. Просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.03.2020 у справі № 607/1908/13-ц за якою замінено сторону у виконавчому провадженні, а саме стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у справі №607/1908/13-ц . Вказує, що у долучених заявником до суду документах міститься невідповідність, яка ставить під сумнів правомірність переходу від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги на стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за виконавчим листом, виписаним у справі № 607/1908/1Зц., оскільки Додатком 1 до Договору № 951/к купівлі-продажу майнових прав від 09.11.2018 наведено реєстр боржників, права вимоги про стягнення заборгованості за якими перейшли від ПАТ «Дельта Банк» до ГОВ «Вердикт Капітал», зокрема, міститься там і ОСОБА_1 ; підстава виникнення: договір № 0, проте при винесенні Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області рішення від 21.03.2013 (стягнення заборгованості у справі № 607/1908/13-ц) констатовано, що АТ «Укрсиббанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 1 (Боржник - ОСОБА_1 ).

Саме наявність заборгованості по кредитному договору № 1 покладено в основу рішення суду про стягнення на користь ПАТ «Дельта Банк» із ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 98 854,64 грн. та 978,55 гри. судового збору.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав зіславшись на доводи викладеній в ній.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Даним вимогам ухвала суду відповідає.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви щодо заміни сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для задоволення вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 21 березня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення у цивільній справі №607/1908/1З-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ ««Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 97857,64 грн. та 978,55 грн. судового збору.

21 березня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області на підставі вищевказаного рішення суду був виданий виконавчий лист №607/1908/13-ц. де зазначено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ ««Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 97857,64 грн. та 978,55 грн. судового збору.

09.11.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №951/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило свої права вимоги за договорами кредиту з , а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняв право вимоги до Боржників, а саме до ОСОБА_1 за договором кредиту №0 з додатками додатковими договорами (угодами, договорами про внесення змін та доповнення до вказаного договору, що є його невід`ємними частинами).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною третьою даної статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 514 ЦК України)

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Положеннями статті 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги, що суд, розглядаючи справу, помилково вважав встановленим факт правонаступництва права вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , оскільки у долучених заявником до суду документах міститься невідповідність у нумерації договору кредиту по якому ТОВ «Вердикт Капітал» набув права вимоги, колегія суддів вважає необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступник АТ «Укрсиббанк») укладено Кредитний договір № 0 згідно з яким Боржник - 1 отримав кредит у розмірі 10 125 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 9,49% річних з кінцевим терміном повернення до 05.06.2016.

Відповідно до п.1 додаткової угоди №2 від 30 січня 2009 року до договору про надання споживчого кредиту № від 6 червня 2007 року сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору зазначений при його укладенні, а саме № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 1. При цьому при здійснені погашення заборгованості за кредитом Сторонами використовується Реєстраційний номер Договору.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором. АТ «УкрСиббанк» передав (відступив), а АТ «Дельта Банк» набув права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, тобто до АТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

09.11.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №951/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило свої права вимоги за договорами кредиту з , а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняв право вимоги до Боржників, а саме до ОСОБА_1 за договором кредиту №0 з додатками додатковими договорами (угодами ,договорами про внесення змін та доповнення до вказаного договору,що є його невід`ємними частинами).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглядаючи спір вірно вважав встановленим факт правонаступництва ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором кредиту №0, оскільки відповідно до додаткової угоди №2 від 30 січня 2009 року для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору зазначений при його укладенні, а саме № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 1, а тому доводи апеляційної скарги, що у долучених заявником до суду документах міститься невідповідність у нумерації договору кредиту, є безпідставними.

Виходячи із норм Конституції України, ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам Цивільного кодексу України та вимогам Закону України Про виконавче провадження.

У рішенні Європейського Суду України з прав людини від 29.06.2004 року у справі "Півень проти України" визначено, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишаться невиконаними, завдаючи шкоди одній стороні.

Зважаючи на те, що виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження і неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав заявника, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, - колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про заміну сторони виконавчого провадження є законним та обґрунтованим, оскільки після набрання рішенням суду законної сили змінився стягувач, а тому не замінивши такого стягувача, рішення залишиться невиконаним, оскільки правонаступник позбавлений процесуальної можливості вчиняти будь-які дії згідно із Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 129 -1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства в Україні (пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України).

Це означає, що після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов`язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, зазвичай набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником - вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені Законом України Про виконавче провадження.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 379, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 31 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді