Справа № 278/1414/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М.. за участю секретаря судового засідання Безпалько В. В., розглянувши за правилами загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк про захист прав споживача, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою.

ОСОБА_1 вказав, що 04 вересня 2012 року він підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ ПриватБанк, в якій зазначив, що бажає оформити на своє ім`я зарплатну картку, у той час, як інші графи, у тому числі й графа про бажаний кредитний ліміт, залишилися незаповненими. Разом з тим, відповідач у березні 2019 року звернувся до суду з позовом про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором, у задоволенні якого було відмовлено у зв`язку з недотриманням письмової форми договору. Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 132), вважає договір про надання банківських послуг від 04 вересня 2012 року (на обслуговування кредитної картки) недійсним.

У зв`язку з наведеним, позивач просить визнати вказаний правочин недійсним.

Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що позивач ознайомлений з умовами кредитування, оскільки користувався кредитним лімітом та вносив кошти на його погашення. Також останній вказав, що позивач пропустив строк позовної давності. У зв`язку з наведеним, відповідач просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 19-23).

У судове засідання з`явилась представник позивача, яка підтримала позовні вимоги.

Відповідач подав заяву про проведення розгляду справи за відсутності його представника (а.с. 83).

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

У березні 2019 року АТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором від 04 вересня 2012 року, у задоволенні якого постановою Житомирського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 278/731/19 відмовлено (а.с. 8-12).

В обґрунтування відмови в задоволенні позову АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 Житомирський апеляційний суд, поміж іншого, зазначив наступне:

Із матеріалів справи вбачається і відповідачем не заперечується та обставина, що ним 04 вересня 2012 року підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

У анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я зарплатну картку. Інші опції залишилися не заповненими, у тому числі опція - платіжна картка кредитна «Універсальна». Не заповнена й графа - бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна». Одночасно із цим у анкеті-заяві зазначено про те, що клієнт згоден із тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Окрім того, зазначається, що клієнт ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Має місце у заяві й застереження про те, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Отже, у заяві позичальника від 04 вересня 2012 року відсутній кредитний ліміт, тобто тіло кредиту, а також у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути пеню за прострочене зобов`язання, пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04 вересня 2012 року, послався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафу) саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, а суд першої інстанції, стягуючи тіло та пеню за прострочене зобов`язання, ґрунтував своє рішення на припущеннях.

Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи і Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про кредитний ліміт, пені та штраф, витяги з Тарифів і з Умов та Правил не можна вважати складовою частиною спірного договору, оскільки вони не підписані відповідачем та останнім не визнаються. Отже, недодержання письмової форми для кредитного ліміту, пені та штрафу, не дає підстав розцінювати умови, прописані у витягах з Тарифів та з Умов і Правил, як невід`ємну складову частину змісту договору....

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У частині другій статті 548 ЦК України передбачено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, недійсність договору кредиту від 04 вересня 2012 року, який укладений між сторонами встановлена законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на наведене, встановивши, що спірний кредитний договір укладений без додержання письмової форми, тобто є нікчемним, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про визнання його недійсним.

Стосовно клопотання відповідача про застосування позовної давності суд зазначає, що у його задоволенні має бути відмовлено, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89 ЦПК України, ст.ст. 207, 215, 1055 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк про захист прав споживача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2020 року.

Суддя О. М. Дубовік