Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/1143/20
Провадження №: 2/332/852/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді - Марченко Н.В.,
при секретарі Литвиненко І.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Лейко Світлана Анатоліївна про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.
У травні 2020 року позивачі звернулися до Заводського районного суду м. Запоріжжя із зазначеним позовом, який в подальшому було неодноразово уточнено.
В обґрунтування уточнених вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_4 , яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Цим будинком вона володіла разом із чоловіком ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті чоловіка ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину, звернувшись до першої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, всі діти відмовилися від прийняття спадщини на користь матері, але до своєї смерті не оформила своїх спадкових прав. Постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 23.05.2016 та від 24.01.2020 року приватним нотаріусом ЗМНО Лейко С.А. позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на будинок у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності. У зв`язку із цим просили визнати, що право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити факт прийняття ОСОБА_4 спадщини у вигляді житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати за позивачами право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 .
Ухвалою судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 29.05.2020 року було прийнято дану позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання на 26.08.2020 року.
Ухвалою суду від 26.08.2020 року було оголошено перерву у підготовчому засіданні та витребувано у приватного нотаріуса ЗМНО Лейко С.А. спадкові справи.
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав вказаних у позові.
Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача у судовому засадінні просила вирішити справу на розсуд суду.
Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Лейко С.А. у судове засідання не зявилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі.
Суд заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, дійшов до наступних висновків.
Розглядаючи справу в частині визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.
Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-136 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування, Законом України «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» та ін. нормативними актами, за змістом яких виникнення права власності на житловий будинок, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
Судом встановлено, що договір на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 29.01.1955 року, укладений між відділом комунального господарства виконкому Орджонікідзевської районної Ради депутатів та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , був посвідчений в державній нотаріальній конторі 25.02.1955 року, зареєстрований за № 2-622, а також зареєстровано в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 17.03.1955 року (а.с. 24-27), що відповідало вимогам чинного на той час законодавства.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що в цій частині позов знайшов своє підтвердження належними та допустимими доказами, тому підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про встановлення факту прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 (а.с. 18).
Після смерті відкрилася спадщина у виді житлового будинку АДРЕСА_1 .
Згідно копії спадкової справи № 616 спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Першої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом 01.11.1996 року звернулася ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подали заяви про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_4 (а.с. 132-135).
Згідно з п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року.
Оскільки правовідносини щодо спадкування виникли на момент смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосуванню підлягають норми ЦК УРСР, що діяли на той час.
Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини згідно зі ст. 525 ЦК УРСР є день смерті спадкодавця.
Статтею 548 ЦК УРСР передбачено для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.
Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
У відповідності до ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:
1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;
2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що ОСОБА_4 вчасно звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, зважаючи на неможливість оформлення позивачами спадщини без встановлення факту прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 (а.с. 17).
Згідно свідоцтв про народження батьками ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , записані ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 12, 14, 16).
Зміна прізвищ ОСОБА_8 з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 » та ОСОБА_11 з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_12 » підтверджується відповідними свідоцтвами про укладення шлюбу (а.с. 13, 15).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у виді житлового будинку АДРЕСА_1 .
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Частинами 1, 2 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Згідно спадкової справи № 6-2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 до приватного нотаріуса ЗМНО Лейко С.А. 27.04.2013 року із заявами про прийняття спадщини звернулися діти спадкодавця: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с. 82-84).
Інші спадкоємці першої черги відсутні.
Постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 23/02-31 від 23.05.2016 року, № 18/02-31 та № 19/02-31 від 24.01.2020 року приватним нотаріусом ЗМНО Лейко С.А. позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності на заявлений житловий будинок (а.с. 19-22).

Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину в судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

За таких обставин, через відсутність документів, які посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, позивачі позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права на нерухоме майно. Реалізувати своє право у інший, крім судового порядку, спосіб позивачі не можуть.

На підставі вищенаведеного, суд доходить вмотивованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 законні та обґрунтовані, у зв`язку із чим підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Лейко Світлана Анатоліївна про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати, що право власності на житловий будинок , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належало ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт прийняття ОСОБА_4 спадщини у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на житловий будинок , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 .

Повний текст рішення виготовлено 29.12.2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В. Марченко