ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/525/19 Номер провадження 22-ц/814/2437/20Головуючий у 1-й інстанції Харченко В. Ф. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.

секретар: Ткаченко Т.І.

за участю: прокурора (апелянта) Харенка В.М.

представника відповідача Куцовол В.М. адв. ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження апеляційну скаргу Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області

на ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 30 вересня 2020 року

у справі за позовом Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Оболонської сільської ради об`єднаної територіальної громади Семенівського району Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Приватне сільськогосподарське підприємство "Оболонь", про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 30 вересня 2020 рокузакрито провадження у цивільній справі за позовом прокурора першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Оболонської сільської ради об`єднаної територіальної громади Семенівського району Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Приватне сільськогосподарське підприємство "Оболонь", про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Роз`яснено позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

З цією ухвалою не погодився прокурор та подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що місцевим судом не було враховано, що підставою пред`явлення позову є недотримання законодавства при передачі в оренду земельної ділянки саме фізичній особі.

Зауважує, що після державної реєстрації фермерського господарства воно має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства, в порядку визначеному законом, на конкурентних основах.

Вважає, що спори фермерських господарств, які є юридичними особами, з іншими юридичним особами, зокрема, з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної чи комунальної власності, підвідомчі господарським судам. При цьому, у даному випадку ОСОБА_2 , отримавши земельну ділянку саме як фізична особа в оренду, розпорядився нею на свій розсуд, а саме, 30.07.2015 року передав її Актом приймання-передачі ФГ «Греблянське», засновником якого є сам.

Відтак, оскільки безпосереднім фігурантом спірних наказів є саме ОСОБА_2 , як фізична особа, то він є належним відповідачем у справі, а тому її розгляд має здійснюватися саме за правилами цивільного судочинства.

Окрім того, в обґрунтування своїх вимог посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 20.03.2019 року (справа №619/1680/17-Ц), від 03.04.2019 року (справа №621/2501/18), від 15.01.2020 року (справа №698/119/18) від 12.05.2020 року (справа №357/1180/17).

У судовому засіданні прокурор доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримав та прохав її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, прохала її відхилити, а ухвалу місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення учасників процесу вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У червні 2019 року прокурор в інтересах держави в особі Оболонської сільської ради об`єднаної територіальної громади Семенівського району Полтавської області звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів - Головного управління Держгеокадастру у Полтавськоій області, ОСОБА_2 , в якому прохав: визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №1834-СГ від 24.07.2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою»; визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №1347-СГ від 16.04.2015 року; визнати недійсним та припинити на майбутнє договір оренди землі від 06.05.2015 року, укладений Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області з ОСОБА_2 , яким передано в оренду земельну ділянку (кадастровий номер :00:003:3005) для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області, загальною площею 161га, у тому числі ріллі 161га, терміном на 21 рік; зобов`язати ОСОБА_2 повернути територіальній громаді в особі Оболонської сільської ради об`єднаної територіальної громади Семенівського району Полтавської області земельну ділянку, кадастровий номер :00:003:3005 загальною площею 161 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Оболонської сільської ради об`єднаної територіальної громади Семенівського району Полтавської області, шляхом підписання акту приймання-передачі; вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 15.07.2019 року відкрито провадження по даній справі та призначено судове засідання (т.1, а.с.141-143).

Постановою апеляційного суду Полтавської області від 09.09.2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Пироженка О.М., залишено без задоволення. Ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 15.07.2019 року, залишено без змін (т.1, а.с.249-253).

01.11.2019 року до місцевого суду надійшло клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Пироженко О.М. про закриття провадження у справі, оскільки справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, так як спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_2 в оренду Фермерському господарству "Греблянське", тобто сторонами у даному спорі фактично є юридичні особи (т.2, а.с.140-141).

У подальшому, як зазначено вище, місцевим судом було постановлено оскаржувану ухвалу про закриття провадження у справі (т.3, а.с.27-30).

При винесенні оскаржуваної ухвали місцевий суд виходив із того, що на момент звернення з позовом до суду у порядку цивільного судочинства спірна земельна ділянка була передана та використовувалася Фермерським господарством "Греблянське", а тому, відповідно до висновку Великої Плати Верховного Суду України у постанові від 20.06.2018, справа №317/2520/15-ц, спори, пов`язані з наданням без проведення земельних торгів, в оренду земельної ділянки існуючому фермерському господарству шляхом надання в оренду додаткової земельної ділянки для ведення фермерського господарства його засновнику і подальшого передання цієї ділянки у користування фермерського господарства, мають розглядатися за правилами господарського судочинства.

Проте, такий висновок суду першої інстанції не відповідає встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів здійснено відповідно до їх предмета та суб`єктного складу учасників. Земельні спори, сторонами в яких є, насамперед, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів розглядаються господарськими судами, а інші - за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 124 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Зокрема, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства (частина друга статті 134 ЗК України).

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Статтею 8 цього ж Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство підлягає державній реєстрації після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Відповідно до вимог статей 89, 91, 92 Цивільного кодексу України та статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація юридичних осіб - це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи.

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності чи постійного користування на земельну ділянку або укладенням договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього. Натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Відповідно до положень частини першої статті 31 ЗК України та частини першої статті 12 ЗУ «Про фермерське господарство» (у редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин) землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі, земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності, земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Відповідно до статті 12 ЗУ «Про фермерське господарство» земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 13 березня 2018 року у справі №348/992/16-ц (провадження №14-5 цс 18), від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц (провадження №14-262 цс 18), від 21 листопада 2018 року у справі № 272/1652/14-ц (провадження №14-282 цс 18) дійшла висновку, що за змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства останнє реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надана. Отже, оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні спори щодо права власності чи іншого речового права на землю з іншими юридичними особами, органами, уповноваженими здійснювати функції держави чи захист її інтересів у спірних правовідносинах, треба розглядати за правилами господарського судочинства.

Проте, для визначення юрисдикції суду у даній справі слід врахувати те, що матеріалами справи установлено, що 24 липня 2014 року ГУ Держземагентства у Полтавській області видано наказ за №1834-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації землеустрою», яким надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 161,0га земель сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням «для ведення фермерського господарства», розташованої в адміністративних межах Оболонської сільської ради Семенівського район Полтавської області (т.1, а.с.126).

В подальшому, наказом ГУ Держземагентства у Полтавській області від 16 квітня 2015 року за №1347-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» було затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства земельної ділянки в адміністративних межах Оболонської сільської ради Семенівського район Полтавської області, кадастровий номер :00:003:3005, площею 161,0га земель запасу в довгострокову оренду терміном на 21 рік. Наказано укласти договір оренди землі від імені ГУ Держземагентства у Полтавській області (т.2, а.с.146).

06 травня 2015 року між ГУ Держземагентства у Полтавській області та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки згідно Наказу від 16.04.2015 року №1347/СГ, згідно з яким ОСОБА_2 в оренду, строком на 21 рік, передано земельну ділянку площею 161,0 га (кадастровий номер :00:003:3005), розташовану за межами населених пунктів на території Оболонської сільської ради Семенівського район Полтавської області (т.1, а.с.48-50).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №158085005 від 01.03.2019 року, вказаний договір оренди земельної ділянки від 06 травня 2015 року пройшов державну реєстрацію (т.1, а.с.52).

Однак, на момент прийняття ГУ Держземагентства у Полтавській області зазначених наказів від 24 липня 2014 року та від 16 квітня 2015 року і укладення вказаного договору оренди земельної ділянки від 06 травня 2015 року, ОСОБА_2 , вже було засноване ФГ «Греблянське», державна реєстрація якого відбулася 22.06.2011 року (т.1, а.с.41-45).

З метою реалізації права на створення фермерського господарства ОСОБА_2 , у 2011 році було отримано поза конкурсом та укладено з Семенівською районною державною адміністрацією Полтавської області договори оренди землі на дві земельні ділянки загальною площею 83,0940га ріллі на території Товстівської сільської ради (т.1, а.с.23-32).

Згідно з положенням оскаржуваного договору оренди земельної ділянки площею 161,0 га (кадастровий номер :00:003:3005), вона передана ОСОБА_2 як фізичній особі для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Але, отримавши зазначену земельну ділянку в оренду, ОСОБА_2 фактично передав їх у користування ФГ «Греблянське» згідно Акту приймання передачі від 30.07.2015 року (т.2, а.с.85), та саме останнім вказана ділянка і використовується (т.1, а.с.202-203, т.2, а.с.58-84).

Зазначене, у свою чергу, свідчить про спробу ОСОБА_2 отримати спірну земельну ділянку для розширення площ земельних ділянок, які використовуються ФГ «Греблянське», уникнувши при цьому процедури земельних торгів.

Із заявою про надання спірних земельних ділянок ФГ «Греблянське» на земельних торгах не зверталось, йому вони не виділялись та в установленому порядку не передавались.

Враховуючи викладене вбачається, що спірна земельна ділянка була надана в оренду ОСОБА_2 як громадянину України на підставі договору оренди землі від 06 травня 2015 року, укладеного між ГУ Держземагентства у Полтавській області та ОСОБА_2 .

Стосовно доводів відповідача ОСОБА_2 , наданих в обґрунтування клопотання про закриття провадження у даній справі, з приводу того, що спірні земельні ділянки використовувалися не ним як фізичною особою, а саме ФГ «Греблянське» в процесі його господарської діяльності, відтак, фактично даний спір є спором між юридичними особами, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, ОСОБА_2 оспорювану земельну ділянку отримав із земель сільськогосподарського призначення державної власності в оренду для створення фермерського господарства та за встановлених обставин справи право користування зазначеними земельними ділянками не могло перейти до раніше створеного ОСОБА_2 фермерського господарства.

Відтак, ФГ «Греблянське» не могло набути прав користування та володіння спірною земельною ділянкою від ОСОБА_2 як члена (засновника) та керівника цього фермерського господарства.

З урахуванням наведеного, з огляду на суб`єктний склад сторін, характер спірних правовідносин у цій справі, спір підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність закриття провадження у даній справі, з підстав її підсудності господарському суду.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №619/1680/17-ц (провадження №14-83 цс 19), від 03 квітня 2019 року у справі № 621/2501/18 (провадження №14-109 цс 19) та від 15 січня 2020 року у справі №698/119/18 (провадження №14-350 цс 19), від 12.05.2020 року у справі №357/1180/17 (провадження №14-508 цс 19).

Відтак, оскаржувана ухвала місцевого суду була постановлена з порушенням вимог закону, без достатнього вивчення та встановлення всіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду .

З огляду на наведене доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, зокрема, частиною першою даної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

11.11.2020 року (за вих. 33-9751 від 09.11.2020р.) на адресу апеляційного суду надійшов лист апелянта за підписом в. о. керівника Лубенської місцевої прокуратури А.Котяш щодо оплати апелянтом судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2102,00 грн. та на підтвердження додано платіжне доручення №2112 від 19.10.2020 року.

Проте, як убачається з платіжного документу, відповідні кошти в сумі 2102,00грн. було сплачено не на рахунок Полтавського апеляційного суду, що унеможливило їх зарахування до спеціального фонду держаного бюджету України.

Відтак, матеріалами справи установлено, що за подачу апеляційної скарги прокуратурою належним чином не було сплачено судового збору, який законом визначено на рівні 2102,00 грн., відтак, такий підлягає до стягнення з відповідачів у визначеному розмірі, а саме по 1051,00 грн. з кожного на користь держави.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи , порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.368, п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.379, ст.ст.382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області, задовольнити.

Ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 30 вересня 2020 року, скасувати.

Матеріали позовної заяви Першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Оболонської сільської ради об`єднаної територіальної громади Семенівського району Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Приватне сільськогосподарське підприємство "Оболонь", про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку, - повернути для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та ОСОБА_2 по 1051,00 (одній тисячі п`ятдесят одній гривні 00 коп.) судового збору в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук