СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16166/20

пр. № 2/759/5689/20

08 грудня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гродського П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Солом`янського районного суду м. Києва (03680, м. Київ, вул. М. Кривоноса, 25) про відшкодування шкоди, заподіяної особі бездіяльностю,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва 02.09.2020 із запитом, який зареєстровано за вх.№65085/20-Вх про надання публічної інформації, проте відповідач будучи судом ігнорує Закону України «Про доступ до публічної інформації» так як не надав належну відповідь на запит позивача на підставі чого заподіяв позивачу моральну шкоду, яку позивач оцінює за звичайною формулою «шкоду оцінює позивач, відповідно до моральних та етичних норм. Суддя будучи арбітром у спорі, вивчає фінансовий стан відповідача та співмірно коригує оцінку позивача, де оцінена шкода не може бути за 10% статку відповідача» у розмірі 100000 грн 00 коп.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2020 відкрито по справі спрощене позовне провадження (а.с. 15).

12.11.2020 на адресу суду надійшов відзив від відповідача по справі в якому останній просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не зазначив, в чому ж виражається вказана неналежність (ненадання відповіді на запит, ненадання інформації, надання неповної інформації, відмова у задоволенні запиту, несвоєчасне надання інформації чи інше), крім того, позивач не використав передбачене Законом України «Про доступ до публічної інформації», право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність розпорядника інформації до суду відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, а отже, позивач не надав суду доказів на підтвердження оскарження ним в судовому порядку дії чи бездіяльності відповідача, що свідчить про відсутність протиправних дій бездіяльності з боку відповідача.

13.11.2020 від позивача по справі надійшла відповідь на відзив в якому зазначив, що з 26.08.2020 по 12.11.2020 з Офісу Генерального прокурора чи прокуратури ним не отримано відомостей по заяві відповідно до ст. 376 КК України від 26.08.2020 у тому числі і в строки визначені ст. 25 Закону України «Про звернення громадян», а інформація викладена в заяві відповідно до ст. 376 КК України від 26.08.2020 не передана відповідачем до Офісу Генерального прокурора, чи прокуратури, а тому відзив відповідача голослівний, просив відмовити у приєднані зазначеного відзиву у матеріалів справи.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Заявлена позивачем до стягнення сума складає 10000 грн 00 коп., що за своїм розміром не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених граничним за вимогами ч. 5 ст. 274 ЦПК України.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 02.09.2020 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшов запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації, що був поданий шляхом заповнення відповідної форми, розміщеної на офіційному веб-сайті суду, в якому позивач просив надати номер ЄРДР по заяві про злочин відповідно до ст. 376 КК України від 26.06.2020 у справі №759/10013/20.

Листом за вихідним номером 2.7/253/2020 від 09.09.2020 ОСОБА_1 відмовлено в задоволені запиту на інформацію, оскільки зазначений електронний запит не відповідає вимогам п. 2 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», у запиті не зазначено, яку саме інформацію позивач бажає отримати, як і не зазначено вид, назву, реквізити чи зміст документа, що до якого зроблено запит. Крім цього одночасно запитувачу інформації було роз`яснено його право оскаржити відмову в задоволенні запиту до суду в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (а.с. 8).

Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР), інформацію з якого бажав отримати ОСОБА_1 у своєму запиті від 02.09.2020, регулюється Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим, наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020.

Вказаним Положенням визначено, що Єдиний реєстр досудових розслідувань - це створена за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюються збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 глави 2 цього розділу, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким врегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом.

Держателем Реєстру є Офіс Генерального прокурора, а отже Солом`янський районний суд м. Києва не був розпорядником запитуваної інформації в частині надання номеру ЄРДР по заяві про злочин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо він не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Крім того, з позову вбачається, що позивач не використав запропоноване відповідачем та передбачене Законом України «Про доступ до публічної інформації», право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність розпорядника інформації до суду відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст. 1173 та 1174 ЦК України, відповідно.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язкового з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи як діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позі оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що me значення для вирішення спору.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за матеріальну та моральну шкоду згідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України та п. 5 Постанови Пленуму ВСУ України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» юридичною підставою виникнення відповідальності за заподіяну шкоду є склад цивільного правопорушення, тобто протиправна винна поведінка заподіювача шкоди, який включає в себе наступні невідємні елементи: 1) безпосередньо наявність такої шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням її заподіювача; 4) вині останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню шкоди якщо остання була заподіяна не з її вини.

Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст.ст. 1167, 1173, 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Верховний Суд України в своїй постанові від 31.10.2012 в справі №6-53цс12 зробив висновок про те, що «особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб`активних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника».

Позивачем не надано належніх доказів на підтвердження на підтвердження оскарження ним в судовому порядку дії чи бездіяльності відповідача, що свідчить про відсутність протиправних дій бездіяльності з боку відповідача.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Законом України «Про доступ до публічної інформації»; ст.ст. 23, 1167, 1166, 1173, 1174 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Солом`янського районного суду м. Києва (03680, м. Київ, вул. М. Кривоноса, 25) про відшкодування шкоди, заподіяної особі бездіяльностю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 09.12.2020.