Справа № 587/2219/19
Номер провадження 22-ц/816/174/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м.Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Орлова І.В.,

суддів: Собини О.І., Левченко Т.А.,

за участю секретаря

судового засідання: Чуприни В.І.,

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки: адвоката Чеботарьова О.П.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Сумського апеляційного суду цивільну справу № 587/2219/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 листопада 2019 року (суддя Степаненко О.А.),

в с т а н о в и в :

21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , вимоги якого уточнила та просила розірвати шлюб з відповідачем і стягнути з нього аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила стягнути з відповідача аліменти на свою користь у розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку до досягнення дитиною трьох років.

Позов мотивовано тим, що 07 жовтня 2017 року між сторонами було зареєстровано шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_3 . З квітня 2019 року сімейні відносини між подружжям фактично припинені, подальше спільне життя з відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Крім того, заявниця вказує, що відповідач в добровільному порядку не надає кошти на утримання дитини, а також на її утримання.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 14 листопада 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 07 жовтня 2017 року у виконкомі В.Сироватської сільської ради Сумського району, Сумської області, актовий запис № 13.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2019 року і до її повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку у розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2019 року і до ІНФОРМАЦІЯ_2 2021 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 гривень судового збору та на користь держави 1536,80 гривень судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць.

З рішенням Сумського районного суду Сумської області від 14 листопада 2019 року ОСОБА_2 не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині стягнення з нього аліментів на утримання доньки та дружини скасувати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував факт щомісячної добровільної сплати коштів позивачці на утримання дитини, а саме: за період з серпня по листопад 2019 року відповідачем всього було сплачено 15540 гривень. Крім того, дитині придбаються необхідні їй речі та іграшки. Також ОСОБА_2 зазначає, що він сплачує аліменти на двох дітей від попереднього шлюбу щомісячно на суму 7000 гривень, має на утриманні матір, у якої інвалідність першої групи по зору.

Рішення суду в частині розірвання між сторонами шлюбу не оскаржується, атому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Чеботарьов О.П. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. На думку представника позивачки, відповідач не вказав в апеляційній скарзі жодної підстави для скасування рішення суду, а порушене ним питання про зменшення розміру аліментів може бути вирішене лише шляхом звернення з відповідним позовом до суду. Також зазначається, що відповідачем до апеляційної скарги додано докази, які він не подавав у суді першої інстанції.

У відповіді на відзив ОСОБА_2 вказує, що не мав змогу подати докази про сплачені ним кошти на утримання дитини під час розгляду справи в суді першої інстанції у зв`язку з роботою не за місцем проживання. Крім того, заявник розраховував, що позивачка повідомить суд про добровільне утримання ним дитини. Вважає, що в апеляційній скарзі наведені підстави для скасування судового рішення в оскаржуваній частині, а саме: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи у зв`язку з посиланням позивачки на неправдиві відомості про ненадання відповідачем допомоги на утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Малолітня ОСОБА_4 зареєстрована та проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 9, 15, 17), а відповідач ОСОБА_2 з 23 серпня 2016 року зареєстрований та проживає окремо від дружини та доньки (а.с. 10-11).

ОСОБА_2 працює за основним місцем роботи підсобним робітником в Приватному акціонерному товаристві «Миронівська птахофабрика», а його заробітна плата за період з 01 квітня по 31 серпня 2019 року складає 96812,06 гривень (а.с. 16), тобто його середньомісячний заробіток становить 19362,41 гривні.

15 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу, виданого 19 вересня 2019 року Добропільским міськрайонний судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 24, 25).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_4 та на утримання позивачки ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановив, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання доньки, проте за станом здоров`я та матеріальним становищем має змогу щомісячно сплачувати 1/4 частину свого заробітку на утримання дитини та 1/10 частину заробітку на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку.

Апеляційний суд погоджується з правильністю таких висновків, оскільки вони відповідають як обставинам справи, так і нормам матеріального права.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно з положеннями частини другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

З урахуванням зазначених вище вимог закону суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач здатен надавати допомогу на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частини свого заробітку та на утримання позивачки у розмірі 1/10 частини заробітку. При цьому на підставі наданих як позивачкою, так і відповідачем доказів суд врахував стан здоров`я платника аліментів, розмір його щомісячного доходу за основним місцем роботи та обставину наявності у відповідача двох дітей від попереднього шлюбу, на яких судовим рішенням також стягнуто аліменти.

Виходячи з принципу рівності покладеного на кожного з батьків обов`язку утримувати дітей до їх повноліття, передбаченого статтею 180 СК України, визначений місцевим судом розмір аліментів на рівні 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожитого мінімуму на дитину відповідного віку, не можна визнати несправедливим. Підстав для зменшення цього розміру з урахуванням доведених у справі обставин та наданих під час розгляду справи в суді першої інстанції доказів немає.

Також погоджується колегія суддів і з розміром стягнутих аліментів на утримання ОСОБА_1 . Зокрема, на батька дитини законом покладений обов`язок утримувати дружину, з якою проживає дитина, до досягнення нею трирічного віку, а визначений місцевим судом розмір аліментів на рівні 1/10 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, з огляду на рівень його доходів, є справедливим і підстав для зменшення цього розміру аліментів апеляційний суд також не вбачає.

Доводи заявника апеляційної скарги обґрунтовуються обставинами, які суд першої інстанції не досліджував під час розгляду справи та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці на момент ухвалення рішення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

До апеляційної скарги ОСОБА_2 додано нові докази, а саме: копії відомостей про переказ коштів на банківську картку за період з липня по листопад 2019 року (а.с. 37-45), копії меморіальних ордерів про переказ коштів за період з липня по листопад 2019 року (а.с. 47-49), фотокопії банківських квитанцій неналежної якості (а.с. 50-51), фотокопія розрахункового листка за листопад 2019 року (а.с. 52) та копія довідки до акта огляду МСЕК (а.с. 54).

Клопотання про прийняття зазначених нових доказів при поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 не заявляв, а вказані ним у відповіді на відзив на апеляційну скаргу причини неподання цих доказів до суду першої інстанції апеляційний суд визнає неповажними, оскільки відповідачем не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно від нього не залежали. Таким чином, нові докази при перегляді судового рішення в апеляційному порядку судом не приймаються, а доводи скарги, які ґрунтуються на нових доказах, до уваги не беруться.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не надав доказів наявності у нього інших утриманців, крім дітей. ОСОБА_2 не був позбавлений можливості подати суду першої інстанції докази про його участь у матеріальному забезпеченні доньки чи інші докази, які б свідчили про неможливість сплати аліментів у заявленому позивачкою розмірі.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідач не обмежений у праві звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що стягуються в частці від заробітку (доходу) на підставі статті 192 СК України або дійти згоди з ОСОБА_1 , як одержувачкою аліментів, щодо способу їх стягнення і відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 181 СК України вирішити це в судовому порядку.

З урахуванням викладеного вище, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскаржуваній частині.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову про стягнення аліментів на утримання дитини та позивачки. Підстав для скасування даного рішення в оскаржуваній частині за доводами апеляційної скарги немає.

На підставі частини 6 статті 19, пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 листопада 2019 року в оскаржуваній частині без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий І.В.Орлов

Судді: О.І.Собина

Т.А.Левченко