Справа № 161/9064/20
Провадження № 2/161/2545/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань Жаловаги І.П.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

09.06.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Позов мотивував тим, що 25.08.2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб. До укладення шлюбу 01.11.2007 ОСОБА_2 оформила договір іпотеки №5736, який було зареєстровано приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Михальчук Л.В., відповідно до якого передала в іпотеку ПАТ «ОТП Банк» квартиру загальною площею 57,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Розмір основного зобов`язання:472127 грн. Станом на 01.11.2007 472 127 грн. складало 93 490,49 доларів США.

Під час перебування в шлюбі з відповідачем 25.05.2014 між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позички, згідно умов якого ОСОБА_3 передав йому для сплати частини оплати за договором іпотеки грошові кошти в сумі 2 500 000 рублів, що складало на той час 847 250 грн., або 71 197 доларів США. Грошові кошти слід було повернути до 31.12.2016 згідно з розпискою. Грошові кошти були передані ним особисто ОСОБА_2 для сплати боргу по договору іпотеки.

08.09.2014 шлюб між ним та відповідачем було розірвано за рішенням суду.

07.04.2017 Мегіонським міським судом Ханти-Мансійського автономного округу Югра, було винесено рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 грошових корштів в сумі 2 500 000 рублів. 24.05.2017 відділом судових приставів по м. Мегіон було видано постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього суми боргу. 01.06.2017 ним було повернуто ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2 500 000 рублів згідно з розпискою. 06.06.2-17 виконавче провадження було закрите у зв`язку з виконанням зобов`язань.

Покликається на те, що договір позички грошових коштів був укладений ним в інтересах сім`ї. Він повернув усю суму коштів особисто. Відповідач ОСОБА_2 також повинна була брати участь у поверненні коштів, оскільки їх було витрачено на квартиру, в якій вона зараз продовжує проживати. Відповідно до ст.1191 ЦК України він має право зворотної вимоги до ОСОБА_2 щодо половини сплаченої ним кредитору суми. 1 250 000 рублів = 455 000 грн.

А тому, просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 455 000 гривень.

Ухвалою від 11.09.2020, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

01.12.2020 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву (а.с.58-62). У відзиві відповідач вимоги позову не визнала, просила в його задоволенні відмовити. Покликалась на те, що жодних коштів на погашення свого особистого кредиту від позивача ОСОБА_1 вона не отримувала та на свою власну квартиру не витрачала. Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , є її особистою власністю, правовідносини щодо виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором виникли в її інтересах, а не в інтересах сім`ї (оскільки виникли задовго до шлюбу), оплата по кредиту здійснювалась нею особисто, що, зокрема, було встановлено рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.11.2018 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Крім того, в 2018 році позивач уже звертався до суду з аналогічним позовом, який ухвалою суду від 06.08.2018 було залишено без розгляду.

В судове засідання 17.12.2020 сторони не з`явилися повторно, що відповідно до положень ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований 25.08.2011 відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області і розірваний на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.09.2014 (а.с.4, 5, 9).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.11.2018, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ «ОТП Банк», про поділ спільного майна подружжя в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.83-86).

Вищевказаним рішенням суду від 21.11.2018, зокрема, встановлено, що 29.08.2006 між ОСОБА_2 та АКБ «Райффайзенбанк України» було укладено кредитний договір №ML-A00/164/2006, згідно якого цільовим використанням кредиту є купівля нерухомого майна (розмір кредиту - 20000 (двадцять тисяч) доларів США, дата остаточного повернення 28.08.2031 року). З використанням вказаних коштів відповідачем було придбано квартиру АДРЕСА_2 . Крім того, 29.08.2006 між ОСОБА_4 та АКБ «Райффайзенбанк України» було укладено договір іпотеки №PML-A00/165/2006, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Михальчук Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №2089 (предмет іпотеки однокімнатна квартира АДРЕСА_2 ).

У зв`язку із заміною кредитора та предмета іпотеки, 01 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено додатковий договір №1 до договору іпотеки №PML-A00/165/2006 від 29.08.2006, за яким в іпотеку нового кредитора ЗАТ «ОТП Банк» було передано квартиру АДРЕСА_3 . 05 січня 2017 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору №ML-A00/164/2006 від 29.08.206 року (розмір кредиту 472127,02 грн.).

Разом з тим, в рішенні суду установлено, що зважаючи на те, що кредитний договір ОСОБА_4 було укладено до шлюбу з позивачем (29 серпня 2006 року) та відповідно спірна квартира була придбана відповідачем до цього -- презумпція спільної сумісної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна (квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) поширюватись не може. Крім того, вказане майно набуте за рахунок кредитних коштів, а правовідносини щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у даному випадку виникли в інтересах ОСОБА_4 , а не в інтересах сім`ї (оскільки виникли задовго до шлюбу).

Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві стверджує про те, що під час перебування в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 25.05.2014 між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позички на суму 2 500 000 рублів для сплати частини оплати за договором іпотеки.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Так, в наданій стороною позивача копії розписки від 27.05.2014 зазначено, що ОСОБА_1 перебуває в шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 , діючи в інтересах сім`ї, для погашення договору іпотеки №5736 від 01.11.2007, укладеного між його дружиною ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», взяв у борг у ОСОБА_3 2 500 000 рублів, які зобов`язується повернути в строк до 31.12.2016 (а.с.10).

Рішенням Мегіонського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 07.04.2017 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 2 500 000 рублів (а.с.12). 24.05.2017 було відкрито виконавче провадження з виконання цього рішення (а.с.13), а 06.06.2017 виконавче провадження закінчено в зв`язку з виконанням вимог виконавчого документа (а.с.15).

Позивач вважає, що, оскільки договір позички грошових коштів був укладений ним в інтересах сім`ї, кошти за договором він повернув кредитору особисто, то у нього виникло право зворотної вимоги до відповідача, як одного із подружжя, в інтересах якого укладався договір, вимагати стягнення половини повернутих ним коштів на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України.

Частиною 3 ст.61 СК України установлено: якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вищезазначене законодавче положення кореспондується із ч.4 ст.65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

В постанові від 08.04.4040 у справі №638/9020/14 (провадження №61-17269св18) Верховний суд зазначає, що у разі, коли кредитне зобов`язання виникло під час шлюбу, але його виплата була здійснена вже після припинення шлюбних відносин за рахунок особистих коштів одного з колишнього подружжя, то відповідно до змісту ст.ст. 57, 60, 69, 71 СК України половина вартості сплаченої суми припадає на частку іншого з колишнього подружжя.

Для встановлення того, чи є одержані позивачем кошти за договором позики спільним майном подружжя, і чи створює такий договір обов`язки для іншого з подружжя важливим є з`ясування: чи укладено договір під час шлюбу; чи укладено договір в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя; чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя.

Так, з розписки ОСОБА_1 вбачається, що грошові кошти від ОСОБА_3 він отримав 27.05.2014. Тобто, в період зареєстрованого шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 .

Разом з тим, з ухвали Апеляційного суду Волинської області від 05.03.2015 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с.73-74) вбачається, що судом апеляційної інстанції встановлено, що сторони проживають окремо з вересня 2013 року у зв`язку з проживанням відповідача в Росії.

Надані позивачем копії заяви ОСОБА_2 від 01.04.2014 (а.с.17), дозволу УФМС Росії на тимчасове проживання ОСОБА_2 від 22.05.2014 (а.с.18), договору про надання платних медичних послуг від 13.03.2014 (а.с.20) не підтверджують факту спільного проживання сторін під час укладення позивачем договору позики.

Жодних доказів того, що отримані позивачем від ОСОБА_3 кошти були передані відповідачу ОСОБА_2 позивачем суду не надано.

Крім того, суд звертає увагу на те, що зобов`язання за договором іпотеки, укладеним 01.11.2007 між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк», про який йдеться в розписці, є особистими зобов`язаннями ОСОБА_2 , виникли задовго до реєстрації шлюбу з позивачем, і лише в інтересах ОСОБА_2 а не в інтересах подружжя, іпотечна квартира не є спільним майном подружжя, що, зокрема, було встановлено рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.11.2018.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що хоча кошти в сумі 2 500 000 рублів були отримані позивачем ОСОБА_1 за договором позики від ОСОБА_3 в період формально існуючого шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 , однак укладення його в інтересах сім`ї не підтверджено належними та допустимими доказами.

Щодо використання одержаних за договором позики коштів, позивачем не надано доказів взагалі. Доводи позову, що кошти були використані на квартиру, в якій продовжує мешкати відповідач, є голослівними.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 57, 61, 65, 69, 71 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня вручення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24.12.2020.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій