Номер провадження 2/225/307/2020
Єдиний унікальний номер судової справи225/148/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2020 р. м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Скиба М.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Савченко О.О., Пузиревської Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 , (яка також була допитана у якості свідка)

свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області у режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору ОСОБА_4 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8 , третя особа ОСОБА_4 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

Провадження у справі відкрито 21.02.2020 р.

Ухвалою від 11.06.2020 р. у справі задоволено клопотання про витребування нових доказів та витребування оригіналів доказів долучених до матеріалів справи, а саме витребувано у позивача ОСОБА_1 оригінали наступних документів: звіту №224 від 21.11.2019 р., довіреності від 06.11.2018 року від ОСОБА_1 на ОСОБА_4 , квитанції щодо послуг аварійного комісара по стоянці; договір між експертною компанією «Укравтоекспертиза» та ОСОБА_4 ( ОСОБА_1 ) на проведення оцінки КТЗ, розписку про відчуження транспортного засобу "Сhevrolet Lacetti" реєстраційний номер НОМЕР_1 ; витребувано у страхової компанії АТ СГ ТАС (приватне) відомості щодо звернення власника колісного транспортного засобу "Сhevrolet Lacetti" реєстраційний номер НОМЕР_1 2011 р.в ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) до страхової компанії АТ СГ ТАС (приватне) щодо страхового випадку ДТП, який стався 05.02.2019 р.; задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ; задоволено клопотання представника відповідача про допит в якості свідка третьої особи ОСОБА_4 ; задоволено клопотання представника відповідача про призначення авто-товарознавчої експертизи та призначено у справі судово авто-товарознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено.

Відповідач ОСОБА_8 своєю письмовою заявою від 03.08.2020 р. відмовився від сплати експертизи та зазначив, що він та його представник не наполягають на проведенні вказаної експертизи.

Ухвалою від 05.10.2020 р. провадження у справі відновлено.

Ухвалою від 12.11.2020 р. закрито підготовче судове засідання та призначений судовий розгляд у справі; відмовлено в задоволені клопотання представника відповідача про визначення підсудності справи з іноземним елементом, відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування витрачених та майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу; задоволено клопотання позивача про витребування з Мар`їнського районного суду Донецької області належним чином засвідчені копії документів з матеріалів кримінального провадження справа № 237/1524/19 (1-кп/237/595/19) за обвинуваченням ОСОБА_8 , а саме: вироку суду від 03.10.2019 р., ухвали Донецького апеляційного суду від 16.12.2019 р., довіреності, яка видана ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_8 та копію поліса №АМ5929003 страхової компанії АТ "СГ "ТАС"; в судове засідання викликані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 .

Протокольною ухвалою від 27.11.2020 р. у задоволенні клопотання ОСОБА_4 щодо витребування протоколів допиту свідка ОСОБА_6 , витягів з протоколу судового засідання щодо показань свідка ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 відмовлено.

Протокольною ухвалою від 01.12.2020 р. в задоволенні клопотання представника відповідача про долучення доказів відмовлено.

Протокольною ухвалою від 08.12.2020 р. у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів відмовлено.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що їй на праві приватної власності з 13.03.2018 р. належить автомобіль CHEVROLET LACETTI загальний легковий седан - В, номер шасі ( кузова, рами ) НОМЕР_2 , колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

05 лютого 2019 приблизно о 10 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_8 ( який керував її автомобілем, згідно наданої нею йому довіреністю на право керувати автомобілем) , діючи в порушення приписів п.п. 12.6 ґ.; 12.9 б. Правил дорожнього руху України не переконавшись у безпечності своїх дій, приступив до маневру обгону транспорту, який рухався попереду нього у попутному з ним напрямку, виїхав на зустрічну смугу для руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху.

В наслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди загинули люди та було пошкоджено автомобіль позивача.

Згідно вироку Мар`їнського районного суду Донецької області від 03.10.19 р. відповідача визнали винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначили йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Речові докази у даному кримінальному провадженні, а саме: - автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - повернули позивачу ОСОБА_1 .

Згідно ухвали Колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду від 16. 12. 2019 р. апеляційна скарга захисника адвоката Мироненка О.О., діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задоволена частково, вирок Мар`їнського районного суду Донецької області від 03 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінено, ОСОБА_8 за ч.3 ст.286 КК України призначено покарання у вигляді 6 (шести) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. В решті вирок суду залишено без змін.

Коли сталася ця дорожньо-транспортна пригода, ОСОБА_1 була в Державі Германія, де також на теперішній час перебуває, була вагітною, у неї ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька.

ОСОБА_1 надана довіреність також на ім`я ОСОБА_4 , з правом користуватись та розпоряджатись автомобілем, саме ОСОБА_4 займалась від її імені питаннями, що стосуються майна ОСОБА_1 , а саме її автомобіля, вона займалась експертизою, та іншими питаннями для визнання суми збитку.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_4 мала право розпоряджатися її майном, ОСОБА_1 вважає, що рішення у справі може вплинути на її права або обов`язки, в частині розпорядження майном ОСОБА_1 , тому позивач вважає за доцільне залучити до участі в справі ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відповідно до вимог ст. 53 ЦПК України.

Після зняття арешту, та поверненню позивачу автомобіля, вона зробила експертизу про оцінку вартості матеріального збитку. Згідно висновку звіту № 224 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 21. 11. 2019 р. наданого ТОВ « ЕКСПЕРТНА КОМПАНІЯ «УКРАВТОЕКСПЕРТИЗА» вартість матеріального збитку завданого з технічної точки зору складає 181418 грн. 69 коп. без ПДВ.

Також у звіті № 224 зазначено:

Ринкова вартість КТЗ на дату пошкодження складає 181418, 69 грн. без ПДВ;.

Вартість відновлювального ремонту складає 300963, 24 грн. у т. ч. ПДВ на запасні частини і матеріали;

Вартість пошкодженого КТЗ складає 12122, 50 грн.

Звіт використовується з метою визначення вартості матеріального збитку власнику КТЗ, як доказ суми його відшкодування.

На теперішній час вартість пошкодженого КТЗ складає 12122, 50 грн., саме за цю суму позивач зможе продати пошкоджене майно, тому вона вважає доцільним, зменшити матеріальну шкоду на цю суму та буде вважати 181418,69 грн. - 12122, 50 грн. = 169296,19 грн.

Зазначає, що саме на суму 169296, 19 грн. відповідачем нанесено їй матеріальну шкоду в зв`язку з пошкодженням автомобіля.

Також за її кошти було сплачено: експертиза КТЗ у сумі 3636 грн.; послуги аварійного комісара по стоянці у сумі 9547, 50 грн.; послуги по евакуації з місця ДТП у сумі 3030 грн.

Всі ці суми сплачені за її кошти, сплачувала ОСОБА_4 за її проханням.

Отже внаслідок вчинення кримінального правопорушення відповідачем, позивачу нанесено матеріальну шкоду на загальну суму 185509 грн. 69 коп.

Вважає, що дії відповідача були спрямовані на пошкодження її майна, відповідач мав можливість не порушувати правил дорожнього руху, але він їх порушив навмисно, що привело до гибелі людей та пошкодження її майна - автомобіля.

З вини відповідача позивач залишилась без автомобіля, а добровільно відповідач не компенсував їй матеріальні збитки. Відповідач після скоєння злочину був затриманий працівниками поліції, та з 05.02.2019 р. знаходиться в Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор», тому вважає, що отримати матеріальні збитки з відповідача можливо на підставі відповідного рішення суду в примусовому порядку.

Позивач просить стягнути з відповідача на її користь у відшкодування завданої їй внаслідок вчинення злочину матеріальної шкоди, у сумі 169296,19 грн., витрати з визначення вартості матеріальної збитку у сумі 3636 грн., витрати на послуги аварійного комісара по стоянці у сумі 9547,50 грн., витрати на послуги по евакуації з місця ДТП на суму 3030 грн., а всього стягнути грошових коштів на суму 185509,69 грн.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що йому відомо, що фактичним власником автомобіля «Chevrolet Lacetti» р.н. № НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , яка використовувала його надаючи послуги таксі перевезення пасажирів, виступаючи в ролі диспетчера, та він безпосередньо працював на неї з березня 2018 року, в якості водія і весь заробіток передавав ОСОБА_4 , та відповідно від неї отримував обумовлену заробітну плату. Після ДТП, він визнаючи свою провину сплатив сім`ям загиблих у ДТП, власні кошти, та з цього приводу його фактичний роботодавець ОСОБА_4 не надавала ніякої допомоги, хоча перед ДТП, повинна була застрахувати належний їй автомобіль страховим полісом КАСКО, та сплатити як роботодавець матеріальні та моральні збитки потерпілим у відповідності до ст. 1172 ЦК України. Крім того, ОСОБА_4 , використовуючи його та свій автомобіль «Chevrolet Lacetti», займалась підприємницькою діяльністю, однак ухилялась на протязі деякого часу від сплати податків до державного бюджету з березня 2018 року до лютого 2019 року. Таким чином він вважає, що дія ст. 1187 ЦК України розповсюджується на фактичного власника джерела підвищеної небезпеки «Chevrolet Lacetti» № НОМЕР_1 , а саме ОСОБА_4 , тому як вона використовувала транспортний засіб та його як працівника для отримання прибутку, відповідно несе перед потерпілим обов`язок щодо відшкодування шкоди, та відповідно ОСОБА_4 є відповідальною, згідно змісті ст. 1172 ЦК України, перед позивачем, тому як фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків, та замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завдання замовника. Тому він не вважає належним відповідачем у цій справі, а відповідачем повинна бути залучена ОСОБА_4 , тому як є докази та підстави вважати, що він на момент пошкодження автомобіля та загибелі декількох осіб, виконував трудові обов`язки на замовлення фізичної особи ОСОБА_4 .

В судовому засіданні позивач та третя особа наполягали на задоволенні позову з підстав наведених в позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Відповідач зазначив, що він перебував з ОСОБА_4 у трудових відносинах тому саме вона має нести відшкодувати позивачу завдану шкоду. Крім того, представник відповідача зазначив, що оскільки вироком суду встановлена вина обох учасників ДТП, то відповідальність за спричинену шкоду повинна бути розділена між ними. Окрім того, вважає, що висновок про оцінку КТЗ не є належним доказом у відповідності до ст. ст. 102-108 ЦПК України, оскільки не підтверджує розмір матеріального збитку, або не спростовує його. Щодо витрат з визначення вартості матеріальної збитку у сумі 3636 грн., зазначає, що вказані витрати сплатила ОСОБА_4 , але повноважень від ОСОБА_1 на здійснення цих дій матеріали справи не містять. Що стосується витрат на послуги аварійного комісара по стоянці у сумі 9547,50 грн. та витрати на послуги по евакуації з місця ДТП на суму 3030 грн., представник відповідача зазначив, що вказані витрати не підлягають задоволенню, оскільки вказаний транспортний засіб відповідно до вироку був речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому відповідно до Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої 27.08.2020 р. №51/401/649/471/23/125, зберігання речових доказів здійснюється за рахунок органів, на зберіганні яких вони перебувають, або за рахунок держави.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 яка є дружиною відповідача надала показання, що їй відомо, що її чоловік працював на ОСОБА_4 як таксист. Вони займалися перевозками пасажирів. Він перевозить людей та з цих грошових коштів доглядає за авто, заправляє його, здійснює ремонтні роботи, залишок з цих коштів передавав ОСОБА_4 . У нього була фіксована заробітна плата 600 грн. Інколи затрати на ремонт автомобіля ділили на двох: ОСОБА_8 та ОСОБА_4 . Ніяких документів, які підтверджують трудову діяльність ОСОБА_8 та ОСОБА_4 немає. Про те, що ОСОБА_8 працює на ОСОБА_4 , знає зі слів ОСОБА_8 . Вона бачила, як ОСОБА_8 ввечері заповнював звіти. Вона особисто передавала декілька разів кошти ОСОБА_4 , останній раз після ДТП, після того як вона здзвонилася з ОСОБА_4 , хто саме перший подзвонив вона не пам`ятає, вона біля свого будинку за місцем проживання передала ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 15-20 тис. грн., тобто касу за тиждень і звіт за перевезення. ОСОБА_8 самостійно відшкодував шкоду потерпілим в ДТП за кримінальним провадженням. ОСОБА_4 шкоду за ДТП не відшкодовувала. ОСОБА_4 після ухвалення вироку відносно ОСОБА_8 , дзвонила їй з приводу ремонту пошкодженого автомобіля, вона наполягала, щоб вона з ОСОБА_8 продали свій особистий автомобіль і відшкодували їй шкоду за пошкоджений автомобіль «Chevrolet Lacetti». На місце ДТП її привезла ОСОБА_4 , окрім неї в її авто були дитина з нянею. На місці ДТП вона ОСОБА_1 не бачила. З приводу купівлі автомобіля Chevrolet Lacetti, їй відомо зі слів ОСОБА_8 , що автомобіль купували в Красноармійську, від імені та за кошти ОСОБА_4 , купляла ОСОБА_1 . При купівлі автомобілю ОСОБА_4 як власник авто не фігурувала. ОСОБА_8 працював у ОСОБА_4 близько 2-х років. Він складав звіти, в яких зазначав доходи, витрати (паливо, ремонт), та відраховував з суми свій заробіток 600 грн. Вона не бачила, як ОСОБА_4 платила ОСОБА_8 заробітну плату. ОСОБА_4 просила її не повідомляти, що ОСОБА_8 працював на неї, а їздив у своїх особистих справах на територію України. Особисто їй ОСОБА_4 не говорила, що ОСОБА_8 працює у неї. У звітах не було зазначено кому саме гроші передавалися. Автомобіль Chevrolet Lacetti був у володінні ОСОБА_8 , обслуговував його особисто ОСОБА_8 . Вона була присутня при передачі грошових коштів ОСОБА_8 ОСОБА_4 , та сама передавала кошти ОСОБА_4 після ДТП.

Розписки про передачу коштів не складала.

Свідок ОСОБА_7 , яка є тещою відповідача повідомила, що знає що відповідач працює таксистом. Часто буває у дочки і у зятя в гостях та бачила як останній складає фінансові звіти. Зі слів відповідача знає, що він працює на ОСОБА_4 . Також від нього чула, що той частину доходів від перевезення пасажирів передає ОСОБА_4 .

Сама ніколи не бачила, як відповідач передає кошти ОСОБА_4 . Вона бачила, як ввечері ОСОБА_8 заповнював звіти. Автомобіль Chevrolet Lacetti він ремонтував на території України, за місцем її проживання, тому вона чула, як ОСОБА_8 погоджував по телефону з ОСОБА_10 ремонт автомобіля. З наведеного вона припускала, що він погоджує ремонт автомобіля з ОСОБА_4 .

Вона раз на місць приїжджала в м. Донецьк. Особисто бачила, що ОСОБА_8 складав якісь звіти та рахував гроші, кому він їх передавав вона особисто не бачила. Вона була присутня при купівлі автомобілю Chevrolet Lacetti, ОСОБА_8 оглядав машину, потім приїхала дівчина з м. Донецька, хто це був вона не пам`ятає. Зі слів ОСОБА_8 їй відомо, що він працює у ОСОБА_4 . ОСОБА_4 за кермом Chevrolet Lacetti вона не бачила.

Свідок ОСОБА_5 повідомила, що ОСОБА_4 їй повідомили треті особи, як таку, що займається перевезенням. Вона користувалася її послугами. Вона дзвонила ОСОБА_4 та зазначала, коли їй необхідно їхати, а ОСОБА_4 зазначала їй, що з нею напередодні буде зв`язуватися водій. Замовляла перевезення до Донецька. Їздила з ОСОБА_8 , іншим водієм, якого не пам`ятає, та один раз з ОСОБА_4 .. Коли їхала з ОСОБА_8 , останній розповідав їй, що він працює на ОСОБА_4 залишає собі певну суму з поїздки, а решту віддає ОСОБА_4 .. При поїздках свідок завжди віддавала грошові кошти водієві. Як водії передавали грошові кошти ОСОБА_4 вона не бачила. Про ДТП їй стало відомо від ОСОБА_4 , коли вона в черговий раз дзвонила з приводу поїздки, а телефон ОСОБА_8 не відповідав. В кінці травня 2018 р., її з Донецька забирала ОСОБА_4 , вона запитала у неї, де ОСОБА_8 , та їй відповіла, що він поїхав в інше місце. ОСОБА_4 підвозила її на іншій машині. Про те, що автомобіль Chevrolet Lacetti належить ОСОБА_4 , їй відомо зі слів ОСОБА_8 . Вона особисто не бачила, як ОСОБА_8 передавав ОСОБА_4 будь-які кошти. ОСОБА_8 казав їй, що ОСОБА_4 дає йому замовлення на перевезення людей.

Третя особа ОСОБА_4 була допитана судом в якості свідка. Свідок ОСОБА_4 показала суду, що допомагає людям їздити через лінію розмежування. Знаходить перевізників та бажаючих їхати. Доходів з цього не отримує. Месенджер Вайбер у неї на номері мобільного оператора НОМЕР_4 . Вона входить в групу у месенджері Вайбер, як вона називається не пам`ятає, до неї звертаються знайомі та незнайомі люди, яким необхідно у справах їхати на територію підконтрольну Україні і вони безкоштовно їм допомагають знайти перевізника. ОСОБА_8 ніколи у неї не працював, заявки, замовлення тощо вона йому не надавала, він ніколи перед нею не звітувався з приводу перевезень.

Грошових коштів від відповідача та його дружини ніколи не отримувала, в трудових відносинах з відповідачем не перебуває. Найманих працівників не має, не є фізичною особою-підприємцем. До народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після народження дитини вона не працювала, полуги з перевезення не надає. Вона познайомилась з ОСОБА_8 випадково, коли йому був необхідний трос для машини.

Гроші на придбання автомобіля ОСОБА_1 вона не давала. Вона є власником автомобіля «Шкода», коричневого кольору. ОСОБА_6 вона знає, разом гуляли в парку Щербакова, є знайомими. Свідка ОСОБА_5 вона не пам`ятає, можливо вона її підвозила з блок-поста, конкретно не пам`ятає. ОСОБА_8 кошти на ремонт автомобіля Chevrolet Lacetti не давала, радила йому СТО. Переписку у Вайбері з ОСОБА_8 вела, з приводу де разом погуляти. Замовлення на перевезення людей ОСОБА_8 не надавала.

Людям вона радила водіїв, але про суму коштів не озвучувала. З ОСОБА_1 вони є кумами. ОСОБА_7 вона знає, бачила пару разів, звіти вона їй не передавала.

З приводу технічного стану авто Chevrolet Lacetti, вона бачила його у нормальному стані до ДТП, коли сталося ДТП вона близько до автомобіля не підходила, тому про стан автомобіля одразу після ДТП не знає. 05.02.2019 року автомобіль з місця ДТП був евакуйований в м. Маріуполь, слідчою групою. Продажем автомобілем Chevrolet Lacetti займалася вона, виставляла його у мережі Інтернет, початкову ціну визначила 1500 доларів США, знизила до 500 доларів. Автомобіль був проданий за довіреністю, за якою саме вона не пам`ятає.

Зазначає, що те, що ОСОБА_8 є винним у ДТП, їй відомо з вироку суду. До страхової компанії вона не зверталася.

Після ДТП вона дзвонила дружині ОСОБА_8 ОСОБА_6 з приводу ремонту машини. Коли вона разом з ОСОБА_6 їхали на місце ДТП, остання завірила її, що відремонтують автомобіль, а потім сказала, що всі питання з приводу ремонту автомобіля до її чоловіка. Вимоги ОСОБА_6 вона не пред`являла, вона лише з нею бесідувала.

Під час кримінального провадження не були пред`явлені вимоги щодо пошкодженого авто, оскільки на той час ОСОБА_1 була вагітна, та вона разом з матір`ю ОСОБА_1 не стали їй казати про ДТП, а після народження дитини їй все розповіли, і ОСОБА_1 вирішила подати в суд.

Суд, вислухавши пояснення сторін, заслухавши показання свідків, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Судом встановлено, що вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 03.10.2019 р., ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Речові докази у даному кримінальному провадженні, а саме: - автомобіль «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - повернули ОСОБА_1 .

Вирок було оскаржено, ухвалою апеляційного суду вирок змінено в частині призначеного покарання у решті залишено без змін, постановою Верховного Суду ухвалу апеляційного суду залишено без змін, вирок набрав законної сили 24.06.2020 р.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 16.12.2019 року, вирок Мар`їнського районного суду Донецької області від 03.10.2019 р. відносно ОСОБА_8 змінено в частині призначеного покарання призначено покарання у вигляді 6 років 8 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

В решті вирок суду залишено без змін.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , автомобіль CHEVROLET LACETTI загальний легковий седан - В, номер шасі ( кузова, рами ) НОМЕР_2 , колір синій, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 (а.с. 22).

Згідно полісу №АМ/5929003 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ч. 1 ст. 1177 ЦК України) застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 у ПАТ «Страхова група «ТАС».

Відповідно до листа Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» від 27.10.2020 р., жодного звернення від ОСОБА_1 ( ОСОБА_11 ) до АТ «СГ «ТАС» не подавалось по дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 05.02.2019 р. (а.с. 129 т.2)

Згідно звіту №224 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 21.11.2019 року, складеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза», ринкова вартість колісного транспортного засобу CHEVROLET LACETTI реєстраційний номер НОМЕР_1 , ( далі - КТЗ) на дату пошкодження складає 181418,69 грн., без ПДВ.; вартість відновлювального ремонту складає 300963,24 грн., у т.ч. ПДВ на запасні частини і матеріали; вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ внаслідок ДТП складає 181418,69 грн., ринкова вартість пошкодженого КТЗ складає 12122,50 грн., різниця між вартістю КТЗ до та після ДТП складає 169296,19 грн. (а.с. 23-55).

ОСОБА_12 сплатила вартість робіт з проведення оцінки матеріального збитку завданого КТЗ у сумі 3600 грн., що підтверджується копією квитанції від 18.10.2019 р. №8. (а.с. 60).

Згідно квитанції від 20.12.2019 р. ОСОБА_4 сплачено 9547,50 грн. на користь ФОП ОСОБА_13 за послуги оцінка майна (послуги аварійного комісара по стоянці); 3030,00 грн. послуги по евакуації 05.02.2019 з місця ДТП до місця стоянки (а.с. 61).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим їм фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У статті 1166 ЦК міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за завдану шкоду та підстави її виникнення. Так, для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) шкоди та її розміру;

3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року (далі Постанова № 4 від 01.03.2013 року) роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Факт завдання матеріальної шкоди транспортному засобу позивача та факт неправомірних дій відповідача не підлягає доведенню, оскільки вина останнього у ДТП, в результаті якого автомобіль позивача було пошкоджено, встановлена вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 03.10.2019 р.

При цьому сторонами визнається, що на час вчинення ДТП транспортний перебував у фактичному володінні відповідача на відповідній правовій підставі довіреності на право керування, виданій ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_8 . Зазначена обставина визнається сторонами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК не підлягає доказуванню.

Мар`їнським районним судом Донецької області у вироку від 03.10.2019 р. встановлено, що 05 лютого 2019 приблизно о 10 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_8 , діючи в порушення приписів п.п. 12.6 ґ.; 12.9 б. Правил дорожнього руху України, згідно яких:

п. 12.6ґ - «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.»

п. 12.9б - «Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 Правил дорожнього руху України»

рухаючись з перевищенням дозволеної швидкості руху транспортних засобів за межами населеного пункту, а саме зі швидкістю не менш ніж 110 км/годину, керуючи технічно справним автомобілем «Chevrolet Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався на ньому по проїжджій частині автодороги сполученням «Донецьк-Запоріжжя» зі сторони м. Курахове в напрямку м. Донецька на території Мар`їнського району Донецької області. Проїжджаючи ділянку дороги поблизу кілометрового знаку 192 км + 600 м вказаної автодороги, водій ОСОБА_8 , діючи необережно, в порушення вимог п.п. 10.1.; 11.3.; 14.2. в) Правил дорожнього руху України, згідно яких:

п. 10.1. - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»

п. 11.3. - «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу»

п. 14.2в - «Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані»

проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою, відповідно не реагуючи на її зміни, не переконавшись у безпечності своїх дій, приступив до маневру обгону транспорту, який рухався попереду нього у попутному з ним напрямку, виїхав на зустрічну смугу для руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням водія, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху, та діючи необережно, в порушення вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України, згідно якого:

п.12.3 - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»

проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою, відповідно не реагуючи на її зміни, але маючи об`єктивну можливість спостерігати автомобіль «Chevrolet Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_8 , який виконуючи маневр обгону транспорту, виїхав на смугу руху керованого ним автомобілю, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Таким чином вироком встановлено, що порушення правил дорожнього руху мало місце, як водієм автомобіля «Chevrolet Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача так і водієм «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Відповідно п.3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Доказів наявності вини водія «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_5 у вчиненні кримінального правопорушення суду не надано. Зазначений вирок лише містить посилання, що матеріали відносно нього виділені в окреме провадження.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що слід розмежовувати вину у вчиненні кримінального або адміністративного правопорушення та вину з точки зору цивільно-правової відповідальності.

Подібна правова позиція висловлена і у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду по справі №328/2750/18, в якій зазначено, що відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Оскільки, як вже зазначалось судом, вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 03.10.2019 р., який відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України має для суду приюдиційне значення, встановлено порушення правил дорожнього руху водіями обох транспортних засобів, застосуванню підлягає п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

При визначені частки відповідача у відшкодуванні шкоди завданої майну позивача внаслідок ДТП, судом враховуються, що відповідно до обставин, встановлених вищезазначеним вироком, відповідачем було порушено п. 12.г, п. 12.9б, п. 10.1., п. 11.3., п. 14.2в Правил дорожнього руху України (всього 5 пунктів) , а водієм «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_5 п. 12.3. Правил дорожнього руху України (всього 1 пункт), що в своїй сукупності призвело до настання ДТП, яким було завдано шкоди майну позивача.

При цьому суд зазначає, що оскільки вказані обставини є істотними та характеризують ступінь вини, з точки зору саме цивільно-правовової відповідальності, то й частка відповідача у відшкодуванні шкоди визначається судом з їх урахуванням і з відповідною пропорційністю та складає 83% відсотки, від загальної шкоди завданої майну позивача внаслідок вказаної ДТП.

Згідно звіту №224 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 21.11.2019 року, складеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу складає 181418,69 грн., ринкова вартість пошкодженого колісного транспортного засобу складає 12122,50 грн., різниця між вартістю КТЗ до та після ДТП складає 169296,19 грн. (а.с. 23-55).

Згідно розписки, складеної ОСОБА_14 18.12.2019 р., останній купив автомобіль Шевролет Лачетті 2011 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 державний номер НОМЕР_1 у ОСОБА_4 , за 500 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 18.12.2019 р. еквівалентно 11734, 55 грн.

Відповідно до копії довіреності від 06.11.2018 року, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 користуватися та розпоряджатися (продати, обміняти, передавати в оренду, позичку, заставляти в забезпечення її власних зобов`язань тощо) автомобілем «Chevrolet Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка посвідчена нотаріально та зареєстрована в реєстрі за №2594, остання містить відомості про видачу довіреності в порядку передоручення від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_14 , що посвідчена Сімаковою Н.С., приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області 18.12.2019 за реєстровим №302.

Оскільки пошкоджений КТЗ пілся ДТП залишався у власності відповідача, розмір шкоди завданої внаслідок пошкодження КТЗ позивача у результаті ДТП складає різницю між ринковою вартістю КТЗ до ДТП і після, та становить 169296,19 грн. Аналогічний розмір визначений позивачем у позовній заяві.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню шкода завдана внаслідок ДТП з урахуванням вищевизначеного судом розміру частки (83%) у сумі 140 515, 84 грн. (169296,19 *83%).

У зв`язку з наведеним суд доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення вартості послуг аварійного комісара по стоянці у сумі 9547, 50 грн. та вартості послуг по евакуації з місця ДТП у сумі 3030 грн. суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим зазначені витрати не відносяться ні до вартості втраченого майна ні до вартості виконання робіт, необхідних для відновлення речі. З огляду на наведене суд не може погодитися з позивачем, що зазначені суми є матеріальною шкодою завданою автомобілю позивача внаслідок ДТП.

Крім того, вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 03.10.2019 р. визначено, що автомобіль «Chevrolet Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_1 є речовим доказом у кримінальному провадженні, який після ухвалення вироку був повернутий власнику ОСОБА_1 .

Речові докази у кримінальному провадженні зберігаються на підставі Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої 27.08.2020 р. №51/401/649/471/23/125.

Пункт 13 цієї Інструкції передбачає, що витрати, пов`язані із зберіганням речових доказів, цінностей та іншого вилученого майна, несе орган, на зберіганні якого знаходиться вилучене майно. У випадках, коли майно передається на зберігання в інші установи, підприємства, організації як таке, що потребує спеціальних умов зберігання, такі витрати покриваються за рахунок держави. У разі направлення у подальшому кримінальної справи до суду з обвинувальним висновком чи для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності такі витрати на підставі пункту

другого частини першої статті 91 КПК України включаються до складу судових витрат, питання про які вирішується судом у порядку, передбаченому статтею 93 КПК України.

Відповідно до копій квитанцій, які містяться в матеріалах справи, зазначені витрати на оплату евакуації транспортного засобу з місця ДТП і послуг аварійного комісара по стоянці здійснені ОСОБА_4 , а вимоги про стягнення цих коштів з відповідача заявлені ОСОБА_1 . Доказів попереднього надання чи подальшого відшкодування коштів для здійснення зазначених витрат з боку позивача на користь ОСОБА_15 матеріали справи не містять, а отже позивачем не доведено, що зазначені витрати були нею понесені, а отже і відсутні підстави для стягнення зазначених витрат з відповідача на користь саме позивача.

З огляду на наведене суд відмовляє у задоволені позовних вимог позивача в цій частині.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача вартості робіт з оцінки матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ у сумі 3636 грн., суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , яка є третьою особою у справі, сплатила вартість оцінки у сумі 3600 грн., що підтверджується копією квитанції від 18.10.2019 р. №8, при цьому 36 грн. це сума комісії банку при сплаті платежу (а.с. 60).

Разом з тим вимога про стягнення зазначеної суми заявлена саме позивачем, а будь-яких доказів попереднього надання коштів позивачем ОСОБА_4 для оплати зазначеної оцінки чи подальшого відкодування зазначених витрат матеріали справи не містять. Тобто позивачем не надано доказів на понесення нею таких витрат, у зв`язку з чим відсутні і підстави для їх стягнення на користь саме позивача з відповідача.

Що стосується доводів відповідача, про те що він перебував у трудових відносинах з третьою особою, а тому обов`язок з відшкодування шкоди лежить на ній, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває в трудових відносинах і шкода заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Частинами першою та третьою статті 21 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Визначення цивільно-правового договору передбачено статтею 626 ЦК України, відповідно до якої це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За цивільно-правовим договором відносини регламентуються не трудовим законодавством, а виключно цивільним.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, у цивільно-правовому договорі замовника цікавить певний результат, отриманий внаслідок надання послуг. Предметом трудових договорів є сам процес організації трудової діяльності працівника (посадові обов`язки, початок та закінчення робочого дня, тривалість перерви, надання щорічної відпустки, тощо).

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийняття його на роботу на певну посаду. Також виконавець за цивільним договором, за загальним правилом, не забезпечується робочим місцем, не виконує розпорядження посадових осіб замовника щодо порядку та способу виконання укладеного договору. Виконавець виконує укладений договір на власний ризик та власний розсуд; замовник, зазвичай, не вправі втручатися у діяльність виконавця з приводу організації ним виконання укладеного договору.

Відповідно до наданих відповідачем пояснень він надавав послуги з перевезення пасажирів через лінію розмежування. При цьому осіб, які мали бажання скористатися такими послугами знаходила ОСОБА_4 та повідомляла йому телефоном або через електронні меседжери.

Він забирав зазначених осіб у відповідному місці та здійснював перевезення з одного населеного пункту до іншого, як правило, через лінію розмежування.

З кожного пасажира він брав плату за перевезення, в день виходило близько 2000-2500 грн.

Собі з цієї плати він брав 600-700 гривень. Інші кошти витрачав на бензин, ремонт машини та витратні матеріали. Решту віддавав ОСОБА_4 .

Догляд за технічним станом транспортного засобу, його заправку паливно-мастильними матеріалами здійснював відповідач.

При оцінці показань свідків суд зазначає, що останні не узгоджуються між собою та містять протиріччя.

Зокрема показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4 прямо протилежні, щодо того чи отримувала остання від ОСОБА_6 або відповідача грошові кошти від надання відповідачем послуг з перевезення. При цьому інші свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_5 надали показання, що ніколи не бачили факту отримання грошових коштів ОСОБА_4 від ОСОБА_6 або відповідача. Свідок ОСОБА_5 надала показання, що грошові кошти за послуги перевезення вона завжди віддавала водієві, коли їхала з відповідачем то безпосередньо відповідачу.

Жодних письмових доказів на підтвердження здійснення передачі грошових коштів або здійснення розрахунків між відповідачем та ОСОБА_4 суду не надано.

Додана відповідачем фотокопія аркушу паперу, яка містить дату, записи та числа і, відповідно до пояснень відповідача, є звітом за результатами денної роботи, не може підтверджувати факт проведення розрахунків або передачі грошових коштів між третьою особою та відповідачем оскільки не містить жодних реквізитів, таких як прізвища ім`я по батькові осіб, їх підписи та взагалі не містить зазначення, що цим документом підтверджується факт передачі грошових коштів від однієї особи до іншої. З аналогічних підстав зазначений документ не може підтверджувати, як факт перебування осіб у трудових відносинах так і виконання робіт за цивільно-правовим договором.

Також у своїх показаннях свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_16 та ОСОБА_5 повідомили, що зі слів відповідача їм відомо, що останній працює на ОСОБА_4 .

Разом з тим ОСОБА_4 в своїх показах категорично заперечила, як факт перебування у трудових відносинах з відповідачем так і з будь-якою іншою особою.

ОСОБА_4 зазначила, що не є суб`єктом підприємницької діяльності, найманих робітників не має та послуги перевезення не надає взагалі.

Суд звертає увагу, що відповідно до показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_16 та ОСОБА_5 останні зазначають, що про те, що ОСОБА_8 працює на ОСОБА_4 їм відомо зі слів самого відповідача. Жоден свідок не надав показань, що чув коли-небудь від ОСОБА_4 , що на неї працює відповідач.

З показань свідка ОСОБА_5 , вбачається, що вона телефонувала ОСОБА_4 та повідомляла напрямок куди вона хоче доїхати. Після чого зустрічалася з водієм, який безпосередньо її перевозив до місця призначення. Плату за послуги перевезення вона віддавала водію. Їздила не тільки з відповідачем, а й з іншим водієм.

ОСОБА_4 надала суду показання, що допомагає людям їздити через лінію розмежування. Знаходить перевізників та бажаючих їхати.

За таких обставин, суд доходить висновку, що ОСОБА_4 дійсно зв`язувала осіб які бажали їхати та водіїв, які безпосередньо такі послуги надавали. Разом з тим, зазначена обставина сама по собі, не підтверджує існування між третьою особою та відповідачем трудових відносин.

Окрім того суд звертає увагу, що основний засіб за допопомогою якого відповідач надає послуги перевезення автомобіль, наданий відповідачу його власником позивачем.

Роздруківка з меседжера Viber, яка надана відповідачем, (а.с. 227-237), із зазначенням переписки, не містить інформації щодо всіх її учасників (прізвище, ім`я, по-батькові, або номерів телефонів), тобто неможливо ідентифікувати всіх учасників зазначеної переписки та відповідно встановити ту обставину між ким дійсно вона відбувалася. Номер телефону, яким користується ОСОБА_4 при спілкуванні у меседжері Viber, який останньою повідомлений під час допиту та зазначений в позовній заяві, в вищенаведеній роздруківці не зустрічається.

Будь-яких інших доказів, зокрема, письмових на підтвердження укладання між ним та третьою особою трудового договору (наказ про призначення на посаду, трудова книжка з відповідними записами про прийняття на роботу, відомості про виплату заробітної плати, оплата відпустки) відповідачем суду не надано.

Також суд зазначає, що свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_6 є зацікавленими у розгляді справи, оскільки є близькими родичами відповідача, а саме тещею та дружиною. В свою чергу ОСОБА_4 також зацікавлена у результатах розгляду справи оскільки є третьою особою у справі.

З огляду на протиріччя у наданих суду показаннях свідків та відсутності будь-яких письмових доказів на підтвердження факту перебування відповідача у трудових відносинах з третьою особою, суд приходить до висновку, про відсутність достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що під час настання ДТП, в результаті якої було пошкоджено майно позивача, відповідач перебував у трудових відносинах з третьою особою та відповідно виконував свої трудові обов`язки.

При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для застосування положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1172 ЦК України замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Зазначені правовідносини регулюються главою 61 ЦК України.

Разом з тим, відповідач здійснював діяльність з перевезення, що регулються главою 64 ЦК України.

Зокрема, відповідно до ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для застосування ч. 2 ст. 1172 ЦК України.

Що стосується доводів представника відповідача щодо неналежності звіту №224 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 21.11.2019 року як доказу розміру шкоди завданої позивачу, суд зазначає наступне.

Так, представник відповідача зазначає, що представлений позивачем звіт №224 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 21.11.2019 року (далі - звіт) не є належним доказом, оскільки він не підтверджує розмір такого збитку та не спростовує його. Звіт не відповідає об`єктивним обставинам, так у ньому зазначено, що у зв`язку з тим, що пошкоджений акумулятор неможливо встановити пробіг транспортного засобу. В перелічених пошкодженнях, що зазначені у додатку до Звіту, не зазначено, що акумулятор пошкоджений, повністю або частково, не встановлена його вартість, або вартість відновлювального ремонту.

Оцінювач використав нормований пробіг ТЗ, що значно може відрізнятися від фактичного пробігу ТЗ, який використовувався в особливих умовах таксі, тобто автомобіль був постійно у русі. Тобто, представник відповідача вважає, що оцінювач не надав належної оцінки вказаним обставинам, в порушення Методики оцінки ТЗ, оскільки при огляді ТЗ не були присутні ні власник пошкодженого майна ОСОБА_1 , або ОСОБА_4 , їх підпис в цьому акті відсутній.

При оцінці наведених зауважень, суд виходить з того, що оцінка майна це процес визначення його вартості за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, вказаними у статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності», і є результатами практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності» суб`єктами оцінної діяльності є: 1) суб`єкти господарської діяльності - зареєстровані в установленому порядку Фізичні особи (СПД)», а також юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, і які отримали сертифікат суб`єкта оцінної діяльності відповідно до цього Закону; 2) органи державної влади, що отримали повноваження на здійснення оцінної діяльності.

Так, Звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 21.11.2019 року №224 (далі - звіт), складений ТОВ «Експерта компанія «Укравтоекспертиза», оцінювач ОСОБА_13 , на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки КТС, затвердженої наказом Мінюсту і ФМД України 24.11.2003 р. №142/5/2092.(далі Методика).

Щодо зауважень представника відповідача щодо того, що оцінювачем не встановлено реальний пробіг транспортного засобу, суд вважає за необхідне вказати наступне.

При огляді транспортного засобу, оцінювачем було встановлено, що оскільки на дату огляду (18.10.2019 р.) бортова мережа КТЗ пошкоджена (не має електричного живлення бо пошкоджена АКБ), зняти показання пробігу за даними одометру не надається можливим, у зв`язку з чим, оцінювач у подальших розрахунках виходив з нормативного пробігу КТЗ і строку його експлуатації, що відповідає п. 7.11 Методики, у відповідності до якого, у разі якщо одометр технічно несправний або встановлено факт його заміни чи втручання, що призвело до зміни показань пробігу КТЗ, у подальших розрахунках слід виходити з нормативного пробігу з врахуванням строку експлуатації оцінюваного КТЗ.

Разом з тим, представником відповідача не надано жодного доказу на підтвердження будь-якого показнику пробігу КТЗ станом на момент ДТП.

Додаток 1 до звіту ремонтна калькуляція не містить окремого пункту про заміну АКБ, разом з тим є загальний пункт - малоцінні деталі у якому зазначено вартість 4627,93 грн., їх перелік не розшифровано. Окрім того, про факт пошкодження АКБ оцінювачем прямо зазначено у самому звіті.

З огляду на наведене, сама по собі відсутність в калькуляції інформації про необхідність заміни АКБ окремим пунктом, не свідчить про неправильність застосування оцінювачем при визначенні вартості КТЗ нормативно визначеного середньорічного пробігу транспортного засобу.

Окрім того, представник відповідача зауважує, що з фото 56 яке додається до звіту неможливо встановити VIN-номер нанесений на кузовний елемент КТЗ.

Суд звертає увагу, що відповідний VIN-номер зазначений на фотографії №55 на відповідній інформаційній табличці розміщеній на КТЗ та у самому звіті, що виключає помилку у ідентифікації транспортного засобу.

Також представник відповідача зазначає, що деякі розрахунки, а саме вартість відновлювального ремонту, вказані з урахуванням ПДВ.

Суд звертає увагу, що розмір матеріального збитку, вимогу про стягнення якого ставить позивач, визначено без урахування ПДВ про що зазначається в самому звіті.

Також представник відповідача зауважує, що в акті огляду транспортного засобу відсутній підпис замовника ОСОБА_4 . В судовому засіданні у ОСОБА_4 з`ясовано, що в дійсності вона оглядала автомобіль після ДТП, проте точної дати не пам`ятає.

Разом з тим, представником відповідача не обґрунтовано, яким чином наявність або відсутність підпису замовника оцінки КТЗ у акті огляду впливає на визначений оцінювачем розмір шкоди, що завдана КТЗ внаслідок ДТП.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що висловлені представником відповідача зауваження, щодо звіту не можуть свідчити про його неналежність або недопустимість, а отже у суду відсутні підстави для неврахування його у якості доказу.

Окрім того суд зазначає, що для встановлення вартості КТЗ до та після ДТП, розміру завданого внаслідок ДТП власнику КТЗ матеріального збитку судом, ще 11.06.2020 р. за клопотанням представника відповідача призначено судову авто-товарознавчу експертизу, яку так і не вдалось провести в зв`язку з подальшою відмовою відповідача від оплати витрат на її проведення. Про неможливість надання висновку експерта у зв`язку з несплатою вартості експертизи зазначено у листі Донецького НДІСЕ від 29.09.2020 р. №5410-5412.

З огляду на наведене, єдиним доказом, щодо підтвердження розміру матеріального збитку завданого КТЗ "Chevrolet Lacetti" в результаті ДТП є звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 21.11.2019 року №224.

Щодо тверджень представника відповідача про необхідність залучення у якості відповідача спадкоємця ОСОБА_17 та страхової компанії - ТДВ СК «Альфа-Гарант», суд зазначає, що відповідно до ст. 51 ЦПК України залучити співвідповідача у справі суд має право за клопотанням позивача.

Разом з тим таке клопотання позивачем заявлено не було. Також суд звертає увагу, що позивачем заявлено позовні вимоги лише до ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на наведене суд розглядає дійсну цивільну справу в межах позовних вимог заявлених позивачем.

З урахуванням всього вищенаведеного, суд доходить висновку про частоке задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідач ставить вимогу про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн., при цьому додає договір про надання правової допомоги №29 від 19.05.2020 року, який укладений між адвокатом Майоровим С.В. та ОСОБА_8 , акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 19.05.2020 року, в якому зазначена сума гонорару за всі виконані роботи адвокатом 3500 грн. та відповіду квитанцію від 19.05.2020 на суму 3500 грн..

Згідно ч.3 п.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені частково, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 848,90 грн., пропорційно від суми задоволених вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

При подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1405,16 грн., пропорційно від суми задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до ОСОБА_8 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору ОСОБА_4 ( місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 ) про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 шкоду завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 140515,84 грн. (сто сорок тисяч п`ятсот п`ятнадцять грн. 84 коп.).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судовий збір у сумі 1405,16 грн. (одна тисяча чотириста п`ять грн. 16 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 848,90 грн. (вісімсот сорок вісім грн. 90 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17.12.2020 р.

Суддя: М.М. Скиба