ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1912/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/695/20 Категорія: 310020000 Сакун Д.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Храпка В.Д., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Сакун Д.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що 11 жовтня 2008 року уклав шлюб із відповідачем ОСОБА_3 . Даний шлюб в подальшому був розірваний 27 січня 2009 року за спільною заявою подружжя відділом реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції. У них із відповідачкою ОСОБА_3 поза шлюбом ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 . Дитина була зачата в шлюбі і батьком дитини являється він. Відповідно до рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 вересня 2009 року, справа №2-457/09 з нього стягнуто на користь відповідачки ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня подачі заяви до суду 02 липня 2009 року і до повноліття дитини.

26 вересня 2009 року він уклав шлюб з відповідачем ОСОБА_5 , який в подальшому був розірваний відповідно до рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2012 року, справа №2305/644/12. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_6 . Відповідно до рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 травня 2013 року, справа №694/469/13-ц, з нього стягнуто на користь відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня подачі заяви до суду 03 квітня 2013 року і до повноліття дитини.

З 2005 року він не має постійної стабільної роботи (доходу), перебивається тимчасовими заробітками, а з 16 квітня 2020 року по даний час перебуває в Звенигородській районній філії Черкаського обласного центру зайнятості на обліку як безробітний. Сплачувати на двох дітей 2/4 частки від заробітку (доходу) у нього немає можливості, так як у нього не залишається грошей на харчування. Він безробітний, підприємницької діяльності не веде, бо немає грошей на підприємницьку діяльність. Земельної частки (паю), від оренди якого мав би доходи у нього немає. Він не відмовляється утримувати своїх дітей, але нестабільний заробіток не дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості, повинен сплатити в місяць на двох дітей непомірну суму коштів.

Просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються із нього згідно рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 травня 2013 року, та стягувати із нього, ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини; зменшити розмір аліментів, що стягуються із нього згідно рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 вересня 2009 року, та стягувати із ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що доводи позивача в частині того, що він ніде не працює і внаслідок цього не може сплачувати аліменти у вказаному розмірі суд сприйняв критично, оскільки будь-яких доказів на предмет існування обставин, які б унеможливлювали його працевлаштуванню суду не надано. При цьому судом враховано, що позивач є працездатною особою та будь-яких доказів на предмет погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей, до суду він не надав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважаючи, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В мотивування поданої апеляційної скарги вказує, що судом не взято до уваги подані ним докази про погіршення його матеріального стану та перебування наразі в скрутному матеріальному положенні. Отримувана ним допомога по безробіттю, із відрахуванням сум по сплаті аліментів, не забезпечує прожиткового мінімуму для особи відповідного віку.

Також звернуто увагу суду, що він був позбавлений права на подання заперечення на відзив ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказала, що позивач не надав до суду жодних переконливих доказів щодо погіршення стану здоров`я або матеріального стану платника аліментів, як і не надано інформації щодо наявності у нього на утриманні дружини чи непрацездатних батьків.

Щодо неотримання позивачем відзиву на позовну заяву, то він був направлений завчасно, однак отриманий ОСОБА_1 лише 13 жовтня 2020 року. При цьому ним не заявлено клопотання перед судом про надання терміну для написання відповіді на відзив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно копії рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 07 вересня 2009 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дочки, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду 02 липня 2009 року і до повноліття дитини.

Відповідно до довідки розрахунку, виданої 01 червня 2020 року старшим державним виконавцем Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Башовою О.А., станом на 01 червня 2020 рік боржником повинно бути сплачено 70 013,78 грн. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження за вказаний період боржником сплачено 70 685,73 грн. Встановлено, що заборгованість по аліментам на 01 червня 2020 року відсутня. Переплата 671,95 грн.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Згідно копії рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 травня 2013 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду 03 квітня 2013 року і до повноліття дитини.

Відповідно до довідки розрахунку, виданої 01 червня 2020 року старшим державним виконавцем Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Башовою О.А., станом на 01 червня 2020 рік боржником повинно бути сплачено 69 138,98 грн. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження за вказаний період боржником сплачено 69 812,70 грн. Встановлено, що заборгованість по аліментам на 01 червня 2020 року відсутня. Переплата 673,72 грн.

Згідно довідки міськрайонного управління у Звенигородському районі та м.Ватутіне ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 19 лютого 2019 року, станом на 01 січня 2013 року даних про наявність державного акту на ОСОБА_1 на право на земельну ділянку (пай) на території Звенигородського району відсутні.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітний в Звенигородській районній філії Черкаського обласного центру зайнятості з 16 квітня 2020 року.

Відповідно до довідки Звенигородського управління Головного управління ДПС у Черкаській області від 02 червня 2020 року, ОСОБА_1 в період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року отримував заробітну плату.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказував, що у зв`язку із відсутністю на даний час у нього роботи він не в змозі сплачувати аліменти на утримання дітей у повному обсязі.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач є непрацездатною особою, або особою із інвалідністю, що б свідчило про неможливість ним працевлаштуватись.

Аналіз норми статті 192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного. і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, місцевий суд обґрунтовано прийняв до уваги, що тимчасове безробіття заявника не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною.

ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку із наданням йому статусу безробітного. Колегія суддів також звертає увагу, що у довідці Звенигородської районної філії Черкаського обласного центру зайнятості про те, що позивач перебуває на обліку не зазначено розмір належних йому до сплати виплат (а.с. 19), тому твердження викладені ним у апеляційній скарзі, що судом не взято до уваги, що він згідно вказаної довідки отримує 2 165 грн, не відповідає обставинам справи.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про порушення судом норм процесуального права в частині того, що йому не надано строк для викладення відповіді на відзив ОСОБА_3 , то колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 4 статті 179 ЦПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення. Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Згідно з ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 вересня 2020 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження, сторін було повідомлено про дату розгляду справи без виклику учасників справи та надано строк, зокрема, для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву.

Свій відзив ОСОБА_3 направила на адресу позивача 28 вересня 2020 року, що підтверджується описом цінного листа (а.с.48) та накладною 074 (а.с. 47), тобто відзив на позовну заяву було направлено ОСОБА_1 завчасно до розгляду справи, однак отриманий позивачем 13 жовтня 2020 року, тобто в день розгляду справи по суті.

При цьому, будучи повідомленим про дату розгляду справи, клопотань про надання йому додаткового строку на подання відповіді на відзив ним не заявлялося.

Колегія суддів також зауважує, що вказані доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, вичерпний перелік яких передбачений частиною 3 статті 376 ЦПК України.

Тому колегія суддів, перевіривши аргументи апеляційної скарги в цій частині не знаходить підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішеннями судів, то йому у позові слід відмовити, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи, що висновки суду відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :