Р І Ш Е Н Н Я (ЗАОЧНЕ)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2020 Справа №607/15891/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

-головуючого судді Сташків Н.М.,

-за участі секретаря судового засідання Облещук О.В.,

-у відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики від 04 лютого 2020 року в розмірі 35 000 грн., 702,45 грн. за користування чужими коштами та 5000 грн. судових витрат за надання правової допомоги. В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки. Відповідно до умов договору позики відповідач позичив у нього 35 000 грн., які зобов`язався повернути до 01 липня 2020 року. Крім цього, у вказаному договорі позики зазначено, що кошти надаються у позику безвідсотково, однак у випадку несвоєчасного їхнього повернення будуть нараховуватись відсотки за користування позикою у розмірі 10 відсотків річних. У зазначений в договорі позики строк відповідач боргу не повернув, уникає зустрічей з позивачем. Крім цього, позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення вказаних коштів, однак відповіді на вказану вимогу не надійшло та кошти на даний час не повернуті. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

Ухвалою судді від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 30 листопада 2020 року на 15 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 11 листопада 2020 року доручено Франківському районному суду міста Львова забезпечити проведення відеоконференції, з участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кісь О.Р., з Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, яка відбудеться 30 листопада 2020 року о 15 год. 30 хв.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Сташків Н.М. у відрядженні розгляд справи, призначений на 30 листопада 2020 року на 15 год. 30 хв., відкладений на 07 грудня 2020 року на 10 год. 45 хв.

07 грудня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 адвоката Кісь О.Р. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно з якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечила проти заочного розгляду справи.

У зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання розгляд справи, призначений на 07 грудня 2020 року на 10 год. 45 хв., відкладений на 17 грудня 2020 року на 10 год. 30 хв.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача у своїй заяві не заперечила проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

04 лютого 2020 року сторони уклали договір позики, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 35 000 грн., які зобов`язався повернути до 01 липня 2020 року, що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом відповідача ОСОБА_2 . У розписці зазначено, що позика є безвідсотковою, однак у випадку прострочення зобов`язання відповідач зобов`язався повернути вказану суму з відсотками у розмірі 10 відсотків річних за весь період прострочення.

Таким чином відповідно до ст. 1046 ЦК України сторони уклали договори позики.

Зокрема, як слідує з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

01 липня 2020 року настав строк виконання ОСОБА_2 зобов`язання з повернення ОСОБА_1 позики за борговою розпискою від 04 лютого 2020 року, однак ні в зазначений строк, ні по даний час, ОСОБА_2 боргу не повернув.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у встановлений у зобов`язанні строк.

Однак, усупереч указаним вимогам закону відповідач ОСОБА_2 як позичальник свого обов`язку повернути позивачу ОСОБА_1 як позикодавцеві позичені кошти в розмірі 35 000 грн. на підставі договору позики від 04 лютого 2020 року, в обумовлені у них строки не виконав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлено, що у договорі позики сторони обумовили, що у випадку прострочення відповідач зобов`язався повернути вказану суму з відсотками у розмірі 10% річних за весь період прострочення.

Відтак, позивач має право на стягнення з відповідача зазначених сум.

На підставі наданого позивачем у позовній заяві розрахунку суми 10% річних вбачається, що станом на 01 жовтня 2020 року вказана сума становить 702,45 грн.

Судом перевірено вказаний розрахунок та встановлено, що він виконаний неправильно, оскільки загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати 10% річних від простроченої суми, виходячи з розрахунку: (35 000 грн. (сума боргу) * 10% (процентна ставка) / 100 / 365 * 82 (кількість днів прострочення)), становить 786,30 грн.

За вказаних обставин суд приходить до переконання про істотне порушення відповідачем прав позивача, оскільки він значною мірою позбавлений можливості отримати кошти, на які розраховував при укладенні договору позики.

Однак, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, суд не вправі стягнути з відповідача суму коштів у більшому розмірі, ніж просить позивач.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 шляхом стягнення в його користь з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 02 лютого 2020 року в розмірі 35 000 грн. та 702,45 грн. за користування чужими коштами.

У зв`язку із задоволенням позову слід вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як убачається з договору про надання правової допомоги від 04 серпня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 (Клієнт) та його представником ОСОБА_3 (Адвокат), за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар у розмірі, що визначається відповідно до актів виконаних робіт.

З розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу вбачається, що адвокатом Кісь О.Р. надано ОСОБА_1 правову допомогу на загальну суму 5000 грн.

Як слідує з квитанції до прибуткового касового ордера №17 від 04 серпня 2020 року, адвокатом Кісь О.Р. отримано від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5000 грн. згідно з договором про надання правової допомоги.

Враховуючи вказані обставини, з відповідача підлягають до стягнення в користь позивача 5000 грн. документально підтверджених судових витрат на правничу допомогу.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 840,80 грн. понесеного судового збору.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1048, 1049 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 89, 141, 263 265, 273, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 02 лютого 2020 року у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень та 702 (сімсот дві) гривні 45 коп. процентів від суми позики.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок сплаченого судового збору та 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на правничу допомогу адвоката.

Заочне рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий суддяН. М. Сташків