Справа № 509/959/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Сірман Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба»

про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

28.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із зазначеною позовною заявою, в якій просив суд визнати недійсною умову трудового договору: контракту №800 від 31.07.2019, укладеного між казенним підприємством «Морська пошуково-рятувальна служба» та ОСОБА_1 , щодо встановлення строку його дії по 31.01.2020, закріплену в пунктах 1, 3 контракту, з моменту укладання трудового договору, та визнати трудовий договір: контракт №800 від 31.07.2019, укладений між казенним підприємством «Морська пошуково-рятувальна служба» та ОСОБА_1 , безстроковим, що укладений на невизначений строк від дати його укладення з 01.08.2019; визнати незаконним та скасувати наказ казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» від 31.01.2020 №35-к про звільнення ОСОБА_1 із посади механіка пошуково-рятувального катеру ПРК-01 у зв`язку із закінченням терміну дії контракту відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на посаді механіка пошуково-рятувального катеру ПРК-01 казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», , місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140 А; стягнути з казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» , місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140 А, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.02.2020, який на час подання позову по 28.02.2020 складає 36804,60 грн., та по день поновлення на роботі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , Позивач) зазначив, що наказом КП «МПРС» від 31.01.2020 №35-к «Про звільнення» його незаконно було звільнено із займаної посади у зв`язку із закінченням терміну дії контракту відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України, оскільки про своє звільнення з 31.01.2020 та не підписання з ним наступного контракту йому стало відомо лише 04.02.2020, також зазначив, що його звільнення відбулося з особистих мотивів у зв`язку з обранням його до складу Профкому Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби. Позивач вказував, що строковий трудовий договір - контракт №800 від 31.07.2019 в частині встановлення строку, було укладено всупереч ч.2 ст.23 КЗпП України та зазначив, що умова контракту в частині встановлення строку дії трудового договору по 31.01.2020 є недійсною, та з моменту укладення контракту №800 від 31.07.2019 між ним та КП «МПРС» цей трудовий договір вважається таким, що укладений на невизначений строк. Крім цього, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що в порушення ст.47 КЗпП України, оскільки він працював 04.02.2020 та не був сповіщений у встановленому порядку про звільнення, в день звільнення 31.01.2020 його не було ознайомлено з наказом про звільнення під підпис, не було видано належно оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення з роботи. З урахуванням зазначеного, просив також стягнути з роботодавця середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.02.2020та по день поновлення на роботі.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.03.2020 року провадження у справі було відкрито.

26.03.2020 року представник відповідача звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтуванні зазначив, що згідно контракт №800 від 31.07.2019 є строковим трудовим договором, за умовами Контракту прямо передбачено, що наміри (згода) про продовження контракту чи укладання його на новий строк повинні бути реалізовані саме до закінчення строку чинності Контракту. Зазвичай, такі наміри з боку працівника реалізуються шляхом написання заяви про укладання контракту на новий строк, а з боку підприємства шляхом укладання Контакту та видання відповідного наказу. Так, до 31.01.2020 від ОСОБА_1 на адресу КП «МПРС» не надходило заяв про укладення контракту на новий строк або про його продовження. Таким чином, КП «МПРС» відповідно до вимог чинного трудового законодавства України та умов Контракту, ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України, про що видано наказ від 31.01.2020 № 535-к. Зазначив також, що посилання позивача на ст.47 КЗпП України щодо видачі йому копії наказу про звільнення в день звільнення не можуть братись до уваги, оскільки його звільнено на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України, а не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Крім цього зазначив, що Контракт з ОСОБА_1 не може вважатися продовженим на невизначений строк та набути статусу безстроково трудового договору в силу ст. 391 КЗпП України. Під час написання заяви про прийняття на роботу просив прийняти його на роботу за контрактом із зазначенням того, що він ознайомлений з умовами роботи та оплати праці. Також, ОСОБА_1 підписано наказ КП «МПРС» № 535-к від 31.07.2019, в якому зазначено, що він прийнятий на посаду механіка на умовах контракту. У відзиві представник відповідача також зазначив, що згідно з ч.2 ст. 23 КЗпП України, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до ч.2 ст. 54 Кодексу торговельного мореплавства України, порядок прийняття на роботу суднового екіпажу, їх права і обов`язки, умови роботи на судні та оплати праці, соціально-побутового обслуговування на морі і в порту, а також порядок і підстави звільнення регулюються законодавством України, цим Кодексом, статутами служби на морських і риболовних суднах, генеральними та галузевими тарифними угодами, колективними і трудовими договорами (контрактами).

Колективним договором між адміністрацією казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» і трудовим колективом на 2016 - 2019 роки», затвердженим Протоколом профспілкової конференції професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби 22.07.2016 № 1 (далі-Колдоговір), а саме п. 2.3.1 встановлено, що окремі працівники у випадку, коли вони відносяться до категорії працівників, які згідно з законами України працюють за контрактом, можуть бути прийняті на роботу за контрактом на строк, встановлений за погодженням між директором підприємства і працівником. У п. 1 Додатку № 15 Колдоговору, контракти укладаються на певний строк з урахуванням характеру роботи, умов її виконання та інтересів працівника у відповідності зі ст. 54 Кодексу торговельного мореплавства України. Згідно з п. 4Додатку № 15 Колдоговору визначено перелік категорій працівників КП «МПРС», які можуть найматися за контрактом, де у пп. 23 значиться механік.

Позивач та його представник позивача в судове засідання не з`явились, але позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність. Раніше в судовому засіданні вони позов підтримали, просили суд його задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але також звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність. Раніше в судовому засіданні він заперечував проти позову, просив суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі ОСОБА_1 з 2012 року, тобто 8 (вісім) років, працював на посаді механіка пошуково-рятувального катеру ПРК-01 казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» на підставі строкових трудових договорів (контрактів).

На підставі наказу КП «МПРС» від 31.01.2020 №35-к «Про звільнення» його було звільнено із займаної посади у зв`язку із закінченням терміну дії контракту відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України.

В позовній заяві позивач вважає наказ КП «МПРС» від 31.01.2020 №35-к «Про звільнення» незаконним, таким, що порушує його конституційне право на працю, посилаючись, що контракти укладаються щоразу після спливу строку їх дії, тобто оформлюються із запізненнями і тільки через деякий час надаються на підпис та накази про прийняття на роботу для ознайомлення.

Але такі доводи позивача та його представника не знайшли свого підтвердження протягом розгляду справи, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували зазначені позивачем факти.

Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи надані копії контрактів, укладених з ОСОБА_1 протягом 2016-2020 років, в тому числі і контракт № 800 від 31.07.2019 та наказ КП «МПРС» № 535-у від 31.07.2019, а також копії наказів за вищевказаний період про прийняття його на роботу на умовах контракту, з яких вбачається, що всі вони укладені, завізовані та підписані в день їх укладання.

Таким чином, судом не беруться до уваги також пояснення свідків на стороні позивача, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо несвоєчасного підписання контрактів.

Відповідно до частини 1 Статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також критично оцінює доводи позивача про те, що його звільнення відбулось з особистих мотивів у зв`язку із обранням його до профкому Професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби, оскільки позивачем в ході розгляду справи не доведено фактів, які б дійсно підтверджували наявність особистих мотивів у його звільнення, а також не надано доказів на підтвердження наявності таких обставин.

Щодо доводів позивача про те, що контракт №800 від 31.07.2019, в силу приписів ч.1 ст.39-1 КЗпП України є продовжений на невизначений час та набув статусу безстрокового трудового договору з тих підстав, що ОСОБА_1 виходив на роботу 01.02.2020 та 04.02.2020 суд зазначає наступне.

31.07.2019 на ім`я директора КП «МПРС» Сударева В.О. подано заяву ОСОБА_1 , згідно якої він просить прийняти його на посаду механіка пошуково-рятувального катера «ПРК-01» з 01 серпня 2019 року, за контрактом та зазначає, що з умовами роботи та оплати праці ознайомлений, та власноруч зазначено дату написання заяви 31.07.2019 і поставлено особистий підпис, що не заперечується і самим позивачем.

На підставі вказаної заяви, між ОСОБА_1 та КП «МПРС» укладено контракт №800 від 31.07.2019, згідно п. 3 якого позивач зобов`язується в період з 01.08.2019 по 31.01.2020 виконувати роботу на посаді механіка судна. Крім цього, у п.22 Розділ «Термін дії та інші умови контракту» Контракту зазначено, що строк контракту починає свій перебіг з 01 серпня 2019 по 31 січня 2020 року.

Вказаний контракт, яким чітко визначено термін його дії, а саме з 01.08.2019 по 31.01.2020 підписаний його сторонами, без будь яких зауважень з боку позивача.

Таким чином, сторони досягли взаємної згоди, що контракт № 800 від 31.07.2020 року діє до 31.01.2020 року.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що оскільки він виходив на роботу (вахту) 01.02.2020 та 04.02.2020 трудові відносини між ним та відповідачем КП «МПРС» фактично тривали у період з 31.01.2020 по 04.02.2020, дія трудового договору вважається продовженою на невизначений строк, а укладений контракт №800 від 31.07.2019, в силу приписів ч.1 ст.39-1 КЗпП України, є продовжений на невизначений час та набув статусу безстрокового трудового договору, з огляду на наступне.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Переукладання строкового трудового договору (контракту) чи продовження строку його чинності у випадках, що підпадають під частину другу статті 23 КЗпП України, не передбачає набуття трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк.

Вказана позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 607/18964/18.

В цій же постанові Верховний Суд наголосив, що доводи позивача про те, що у зв`язку із неодноразовим продовженням трудових відносин шляхом укладення контрактів, трудовий договір набув ознак безстроковості згідно з вимогами частини другої статті 39-1 КЗпП України є необґрунтованими, оскільки укладення контракту на певний строк, з урахуванням частини третьої статті 21 КЗпП України, регулюється частиною другою статті 23 КЗпП України, що виключає при переукладанні контракту чи продовженні строку його дії застосування частини другої статті 39-1 КЗпП України.

Крім цього, частиною третьою статті 21 КЗпП України визначено, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення статті 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника, та додаткові підстави розірвання договору.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

За змістом пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами у контракті для його розірвання, припиняється.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у пункті 13 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами у контракті для його розірвання.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 червня 2020 року у справі № 487/79/18-ц.

Разом з тим, відповідно до п. 21 Контракту, до закінчення строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий строк.

Тобто, умовами Контракту прямо передбачено, що наміри (згода) про продовження контракту чи укладання його на новий строк повинні бути реалізовані саме до закінчення строку чинності Контракту.

Зазвичай, такі наміри з боку працівника реалізуються шляхом написання заяви про укладання контракту на новий строк, а з боку підприємства шляхом укладання Контакту та видання відповідного наказу.

Суд приймає до уваги доводи відповідача, що станом на 31.01.2020 від ОСОБА_1 на адресу КП «МПРС» не надходило заяв про укладення контракту на новий строк або про його продовження, оскільки позивачем не було доведено зворотного.

Суд відхиляє доводи позивача, що роздруківки електронних щоденних звітів від 01.02.2020 та 04.02.2020 свідчать про факт виконання трудових обов`язків позивачем, оскільки надані роздруківки електронних документів (щоденних звітів), не є належними та допустимими електронними доказами у розумінні статті 100 ЦПК України, оскільки з їх змісту не вбачається факт направлення, а тим більше отримання, повідомлення. Також не надано оригіналу зазначеного доказу.

У разі ненадання стороною оригіналу попередньо наданої паперової копії електронного доказу та поставлення іншою стороною у справі під сумнів відповідність таких копій оригіналу судом не мають братись до уваги надані паперові копії електронного доказу.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 у справі № 568/879/17.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача, що йому стало відомо про припинення контракту № 800 від 31.07.2019 лише 04.02.2020 з електронного листа відповідача, а також доводи про те, що в порушення ст. 47 КЗпП України, роботодавцем не було ознайомлено позивача з наказом про звільнення під підпис та не було видано належно оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення з роботи, враховуючи таке.

Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 607/18964/18.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.10.2020 у справі №638/10716/19 (провадження: 61-7651ск20), якщо сторони при переукладенні контракту серед підстав його розірвання вказали закінчення строку, враховуючи, що працівник належним чином інформований про умови укладеного договору, контракт розглядається як встановлене законом виключення з правила частини другої статті 39-1 КЗпП України.

Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії.

Отже, термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-254цс17.

Таким чином, ОСОБА_1 було достеменно відомо про умови контракту № 800 від 31.07.2019 щодо терміну його дії, з якими він у повному обсязі погодився при укладанні цього контракту та не мав жодних зауважень, а у роботодавця відсутній обов`язок повідомляти позивача про закінчення дії строкового трудового контракту.

З урахуванням викладеного, відповідачем відповідно до вимог чинного трудового законодавства України та умов Контракту, ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що строковий трудовий договір - контракт №800 від 31.07.2019 в частині встановлення строку, було укладено всупереч ч.2 ст.23 КЗпП України.

Згідно з ч.2 ст. 23 КЗпП України, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до ст. 49 Кодексу торговельного мореплавства України, до екіпажу судна входять капітан, інші особи командного складу і суднова команда.

До командного складу судна, крім капітана, належать: помічники капітана, суднові механіки, електромеханіки, радіоспеціалісти, судновий лікар, боцман. До командного складу судновласник може віднести інших суднових спеціалістів.

Відповідно до ч.2 ст. 54 Кодексу торговельного мореплавства України, порядок прийняття на роботу суднового екіпажу, їх права і обов`язки, умови роботи на судні та оплати праці, соціально-побутового обслуговування на морі і в порту, а також порядок і підстави звільнення регулюються законодавством України, цим Кодексом, статутами служби на морських і риболовних суднах, генеральними та галузевими тарифними угодами, колективними і трудовими договорами (контрактами).

Відповідно до п.1 резолютивної частини рішення КСУ від 09.07.1998 №12-рп/98, термін «законодавство», що вживається у частині третій статті 21 Кодексу законів про працю України (322-08) щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, треба розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Таким чином, нормами Кодексу торговельного мореплавства України, а саме ч. 2 ст. 54 чітко визначено можливість застосування контракту як особливої форми трудового договору до суднового екіпажу, а також те, що зазначене питання може регулюватись і колективними договорами.

Колективним договором між адміністрацією казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» і трудовим колективом на 2016 - 2019 роки», затвердженим Протокол профспілкової конференції професійної спілки працівників Морської пошуково-рятувальної служби 22.07.2016 № 1 (далі-Колдоговір), а саме п. 2.3.1 встановлено, що окремі працівники у випадку, коли вони відносяться до категорії працівників, які згідно з законами України працюють за контрактом, можуть бути прийняті на роботу за контрактом на строк, встановлений за погодженням між директором підприємства і працівником.

У п. 1 Додатку № 15 «Положення щодо контрактної системи найму та оплати праці працівників КП «Морська пошуково-рятувальна служба» до (далі-Положення) зазначено, що Це положення розроблено відповідно до Кодексу законів про працю України та іншим нормативним актам України з питань найму, звільнення та оплати праці працівників підприємств, а також Статуту КП «МПРС».

Відповідно до п.3 Положення, Контракти укладаються на певний строк з урахуванням характеру роботи, умов її виконання та інтересів працівника у відповідності зі ст. 54 Кодексу торговельного мореплавства України.

Згідно з п. 4 Положення, визначено перелік категорій працівників КП «МПРС», які можуть найматися за контрактом, де у пп. 23 значиться посада механіка, яку займав позивач.

Таким чином, саме законом, яким є Кодекс торгівельного мореплавства України, зокрема, ч.2 ст. 54 Кодексу визначено можливість застосування контракту як особливої форми трудового договору до суднового екіпажу, а також Колдоговором, що прямо передбачено Кодексом.

З урахуванням викладеного, укладання контракту № 800 від 31.07.2020 із строком дії до 31.01.2020 повністю відповідає вимогам чинного законодавства, а саме ч. 2 ст. 54 Кодексу торговельного мореплавства України.

Суд також приймає до уваги доводи відповідача та надані з цього приводу докази про те, що 31.01.2020 у зв`язку із закінченням терміну дії контракту № 800 від 31.07.2020 підприємством було проведено повний розрахунок з ОСОБА_1 щодо всіх належних йому виплат при звільненні, що підтверджується відомістю з відміткою банківської установи від 31.01.2020.

Також, відповідно до табелю обліку використання робочого часу за лютий 2020 на судні ПРК-01 від 25.02.2020, який наданий представником відповідача до матеріалів справи, у табелі робочого часу не відображено робочий час ОСОБА_1 оскільки у лютому він не був працівником підприємства у зв`язку із закінченням з 31.01.2020 року терміну дії контракту № 800 від 31.07.2020.

Таким чином, суд вважає, що підстав для задоволення позову не встановлено і позивачу у його задоволенні належить відмовити.

Позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, у задоволенні якого відмовлено, а тому також не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнено від сплати судового збору при поданні позовної заяви, а отже питання розподілу судових витрат не є необхідним.

Керуючись ст.ст.12, 76, 81, 137, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково в строки, визначені ст.354 ЦПК України, до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а саме, через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Повне рішення складено 29.12.2020 року.

Суддя А.І.Бочаров