Справа № 522/4371/14-ц
Провадження № 2/522/1846/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 р. м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка звернулася в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту міського господарства Одеської міської ради про визнання недійсним договору дарування, визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності, витребування майна від відповідача у користування ,

ВСТАНОВИВ :

До провадження Приморського районного суду м. Одеси 17.03.2014р. надійшов позов ОСОБА_1 , яка звернулася в інтересах недієздатної ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту міського господарства Одеської міської ради про визнання недійсним договору дарування від 13.08.2012р., визнання недійсним розпорядження органу приватизації Департамента міського господарства Одеської міської ради №219460 від 24.10.2012р. та свідоцтва про право власності від 24.10.2012р., зобов`язання повернути ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та не перешкоджати у її користуванні.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 10.04.2014р. відкрито провадження (суддя Кравчук Т.С.).

Ухвалою суду від 02.06.2014р. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . (а.с.36 т.1).

07.07.2014р. до суду надійшов лист від КП «Міське агентство з приватизації житла» , яким просили в позові відмовити, зазначивши, що порушень з боку органу приватизації не було. (а.с.47 т.1).

15.07.2014р. до суду надано доповнену позовну заяву до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту міського господарства Одеської міської ради про визнання недійсним договору дарування від 13.08.2012р., визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності від 24.10.2012р., витребування майна від ОСОБА_5 у користування ОСОБА_2 (а.с.55-59 т.1) .

Обґрунтування позову:

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 згідно з рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 09.07.2013р. призначена опікуном над своєю недієздатною тіткою - ОСОБА_2 , 18.02.1940р., яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.11.2013р.

Після цього ОСОБА_1 дізналася, що ОСОБА_6 вже не належить право користування її квартири АДРЕСА_2 .

В результаті її багатьох звернень стало відомо слідуюче.

Після того як ОСОБА_3 стала опіком тітки вперше по рішенню суду від 15.05.2011р.(пізніше скасованого) вона почала активно діяти з метою позбавлення ОСОБА_2 свого житла, а саме: вона зареєструвалася в квартирі, потім ,щоб приватизувати спірну квартиру тільки на себе. Вона вирішила придбати на ім`я ОСОБА_2 кімнату у комунальній квартирі. З цією метою вона з дозволу органу опіки та піклування 13.08.2012р. уклала з ОСОБА_4 договір дарування на ім`я ОСОБА_2 151/1000 частин квартири АДРЕСА_3 , що складається з однієї житлової кімнати житл.пл.18,9 кв.м., тобто комунальної квартири, де мешкають 5 сімей. ОСОБА_3 знімає з реєстрації ОСОБА_2 з кВ. АДРЕСА_2 та 27.08.2012р. реєструє в 151/1000 частин квартири АДРЕСА_3 .

24.10.2012 ОСОБА_3 приватизувала на себе кВ. АДРЕСА_2 на підставі розпорядження органу приватизації та їй видано свідоцтво.

Ухвалою ВССУ від 26.09.2012р. було скасовано рішення суду від 16.05.2011р.про призначення ОСОБА_3 опікуном.

Проте згідно з ст..25 Закону України «Про психіатричну допомогу» ОСОБА_2 має право на збереження права на жиле приміщення за місцем постійного проживання протягом часу надання психіатричної допомоги .

Крім того згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України №52 від 08.02.1985р. (із змінами) «Про затвердження переліку хронічних захворювань, при яких особи, які страждають цими захворюваннями, не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї», ОСОБА_2 , яка хвора на шизофренію, не може проживати в комунальній квартирі.

Таким чином ОСОБА_3 повністю порушила завдання опіки та піклування, передбачені ст. 55 ЦК України та діяла в супереч ч.3 ,4 ст.67 ЦК України.

На думку позивачки ОСОБА_2 незаконно із-за корисних дій ОСОБА_3 переміщена з 2-х кімнатної квартири пл..36,7 кв.м. в однокімнатну комунальну квартиру меншої площі.

З 2008р. ОСОБА_2 знаходиться на лікування в Одеській психіатричній лікарні №1 Рішенням Суворівського райсуду м.Одеси від 20.01.2014р. вона продовжує примусовому порядку лікування. Тому вважає, що договір дарування від 13.08.2012р., та розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності від 24.10.2012р. необхідно визнати недійсними згідно ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України, яку суперечать моральним засадам суспільства.

27.11.2012р. спірну квартиру продано за договором купівлі-продажу ОСОБА_5 позивач просить згідно ст..388 ЦК України витребувати спірну квартири від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2

ОСОБА_3 не мала права позбавляти ОСОБА_2 права користування спірною квартирою, приватизувати її на себе, а потім продавати іншій особі.

01.10.2014р. до суду надійшов відзив від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 (а.с.771 т.1), яким просить відмовити у задоволені позову, оскільки на момент укладання договору дарування 13.08.2012р. ОСОБА_3 мала право діяти як законний представник ОСОБА_2 , та даний правочин не порушує права та інтереси ОСОБА_2 також просили розглядати справу ї його відсутність.

Ухвалою суду від 17.11.2014р. заяву ОСОБА_1 про відвід судді-відхилено та задоволено самовідвід судді Кравчук Т.С. (а.с.100 т.1).

Справа на підставі авторозподілу надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Погрібного С.О. та ухвалою суду від 26.11.2014 року провадження у справі було прийнято.

03.02.2015р. до суду надійшов доповнений позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту міського господарства Одеської міської ради про визнання недійсним договору дарування від 13.08.2012р., визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності від 24.10.2012р., витребування майна від ОСОБА_5 у користування ОСОБА_2 (а.с.118-122 т.1) за аналогічних підстав.

Ухвалою суду від 03.02.2015р. провадження у справі зупинено до вирішення справи № 1522/26120/2012 за заявами ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення опіки над недієздатною.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.04.2015р. вищезазначену ухвалу суду скасовано.

14.09.2016р. до суду подано заперечення на позов представником ОСОБА_5 - ОСОБА_8 , яким просить відмовити у задоволенні позову оскільки позивач не посилається на конкретну норму закону, якій суперечить договір дарування, та не обґрунтовує невідповідності цього правочину моральним засадам суспільства, що є оцінюючою категорією,за цим договором ОСОБА_2 не понесла будь-яких втрат. Щодо зняття з реєстрації і перереєстрації, то на це було відповідне розпорядження Приморської районної адміністрації ОМР від 10.08.2012р. №456 та надано дозвіл на укладання правочину. Крім того ОСОБА_2 має житло на праві власності та зареєстрована в ньому, а тому її не позбавлено право на проживання та має житло на праві власності. Виходячи з наведено також підлягає задоволенню вимога про витребування квартири, оскільки ОСОБА_3 мала право продавати квартиру (а.с.92-94 т.2).

Ухвалою суду від 16.09.2016 року провадження у даній справі було зупинено до завершення розгляду та вирішення такої справи адміністративної юрисдикції № 522/16306/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах недієздатної ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання частково протиправним розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №456 від 10.08.2012 року, за участі третьої особи ОСОБА_9 ..

На підставі Указу Президента України № 417/2017 від 14 грудня 2017 року про призначення судді ОСОБА_10 на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, на підставі службової записки помічника судді ОСОБА_11 , здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи для визначення нового складу суду.

Після авторозподілу вказана справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В..

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII. Вказаним Законом вводиться в дію нова редакція Цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України (в новій редакції), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

До суду не надано доказів та відомостей щодо завершення розгляду справи №522/16306/16-а, судом встановлено, що розгляд вказаної справи призначено на 22.02.2018 року. Отже, підстав для відновлення провадження у даній справі судом не встановлено, а тому ухвалою суду від 19.01.2018р. суд прийняв справу до свого провадження.

Ухвалою суду від 12 квітня 2019р. поновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання на 27.05.2019р.

01.07.2019р. до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача ОСОБА_8 , за яким просить відмовити у задоволенні позову , за яким вказує що ОСОБА_2 була знята та перереєстрована на законних підставах, договір дарування не порушує її прав, та квартира ОСОБА_5 була придбана відповідно до діючого законодавства та про те що за поданням Приморської рай адміністрації від 16.02.2018р. ОСОБА_12 була звільнена від обов`язків опікуна (а.с.8-11 т.3).

Згідно ухвали суду від 08.07.2019р. закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 17.10.2019р.

17.10.2019р. в судове засідання з`явились ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_13 , не з`явились відповідачі, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 11.12.2019р.

В судове засідання 11.12.2019р. з`явились ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_13 , представник ОСОБА_14 , інші відповідачі не з`явились, про час і місце судового засідання були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представники позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_13 надали суду свої пояснення, та просили позов задовольнити, зазначивши, що ОСОБА_2 є рідною тіткою ОСОБА_1 та яка страждає психічним захворюванням, проживала в кВ. АДРЕСА_1 з сином, який помер і в 2007р. вона знову потрапила в лікарню №1 і в 2009р. Суворівський районний суд м.Одеси виніс рішення про визнання її недієздатною, в 2010р. ОСОБА_1 звернулась з заявою про встановлення над нею опіки, але було відмовлено, оскільки Приморська районна адміністрація ОМР відкликала своє подання. У зв`язку з чим вона багато разів з`ясовувала причину і дізналися, що в 2011р. Приморським районним судом м.Одеси було винесено рішення 16.05.2011р. про встановлення над нею опікуном ОСОБА_3 , невідома особа, яке згодом було оскаржено і ВССУ 26.09.2012р. скасував рішення суду від 16.05.2011р., вказавши що можливо і декілька опікунів, справу направили на новий розгляд і 09.07.2013р. суд виніс рішення, яким призначив двох опікунів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . До 2016р. ОСОБА_15 постійно перебувала на лікування в психлікарні №1 і тільки в 2016р. коли лікарня пропустила строк звернення суд відмовив у продовженні строку її примусового лікування і в той же день ОСОБА_1 забрала ОСОБА_2 до себе додому, але вона потребує постійного догляду. Згодом все ж таки ОСОБА_3 подала заяву про складання з себе повноважень опікуна і 17.05.2018р. суд виніс рішення (справа №522/3733/18) про позбавлення ОСОБА_16 обов`язків опікуна. Але квартира АДРЕСА_1 , яку вона отримала в 80ї роках працюючи двірником, була самостійною, хоча була в занедбаному стані, вікна побиті та відкриті, туди приходили якісь чужі люди. ОСОБА_16 повинна була чинити дії в інтересах підопічної, але вона сама в цю квартиру прописалась, потім відкрила на себе особовий рахунок 06.06.2011р. складом дві особи, закривши особовий рахунок на ОСОБА_17 , 10.08.2012р. Приморська районна адміністрація ОМР надає розпорядження про дозвіл на придбання на її ім`я у ОСОБА_18 частини комунальної квартири і 13.08.2012р. вчинено договір дарування 150/1000 частин квартири і 27.08.2012р. ОСОБА_16 знімає ОСОБА_17 з спірної квартири та реєструє в комунальну квартиру. При цьому ОСОБА_16 залишається в спірній квартирі та її ще становлять на квартирний облік та розпорядженням Приморської районної адміністрації їй виділяють 3 підсобні приміщення, які є суміжними з спірною квартирою і ОСОБА_3 там проводить ремонт, а 24.10.2012р. вона приватизовує цю квартиру і отримує свідоцтво про право власності. 27.11.2012р. вона продає квартиру ОСОБА_5 . Вважають, що ОСОБА_3 не мала права робити такі дії. При цьому на питання пояснила, що дійсно ОСОБА_19 не була власником спірної квартири, проте всі дії у ОСОБА_16 були в інтересах ОСОБА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_20 позовні вимоги не визнала та просила відмовити у позову, зазначаючи що ОСОБА_21 є добросовісним набувачем та придбав квартиру у встановленому законом порядку. Розпорядження ПРА від 10.08.2012р. досі не скасовано. Квартира була в занедбаному стані і у ОСОБА_2 не було кухні, ні туалету, вибиті шибки, відкриті двері, вона не була її власником. ОСОБА_16 за рахунок власних приміщень збудувала і кухню і туалет. Відповідач купив у ОСОБА_16 цю квартиру і також здійснив там капітальний ремонт. Не вважає, що права ОСОБА_2 були порушені. Неможливо витребувати майно у власника на користь особи, яка не набула право власності на спірне майно.

По справі оголошено перерву до 03.03.2020р.

В судове засідання 03.03.2020р. з`явились ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_13 , представник ОСОБА_22 , інші відповідачі не з`явились, про час і місце судового засідання були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили, ОСОБА_18 просив суд розглядати справу у його відсутність.

В судовому засідання представник ОСОБА_13 пояснила, що згідно довідки з ЖЕК за 2009р. вбачається, що ОСОБА_2 займала квартиру заг. пл.24,0 кв.м., з яких житл.пл.19,4 кв.м., які були у користування ОСОБА_2 .

Представник відповідача адв. ОСОБА_8 пояснив, що у власності відповідача квартира має більшу площу, ніж та що вказують позивачі, в якій доречі не було ні туалету, кухні, і саме ОСОБА_3 провела фактично реконструкцію квартири, приєднавши допоміжні приміщення, які були їй надані за розпорядженням Приморською рай адміністрацією ОМР та потім її приватизувала. Також пояснив, що ОСОБА_3 добровільно відмовилась від опіки. Вважає, що Родинським була придбана квартира на законних підставах і не вбачає порушень прав ОСОБА_2 .

Суд видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення по справі, проте ухвалою суду відновив судовий розгляд з метою з`ясування кола осіб, права яких можуть бути порушенні і для з`ясування інших обставин., судом протокольно згідно ст.53 ЦПК України було задоволено клопотання представника позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи на боці відповідача Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, по справі оголошено перерву до 14.05.2020р.

14.05.2020р. з`явились ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_13 , інші відповідачі та третя особа не з`явились, про час і місце судового засідання були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

В судовому засіданні суд заслухав клопотання представника ОСОБА_23 адв. ОСОБА_24 про залучення ОСОБА_23 в якості третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору, яка є дружиною відповідача, а таким чином спірна квартира є їх спільною сумісною власністю, та у зв`язку з неявкою представника ОСОБА_22 по справі оголошено перерву до 15.07.2020р.

В судове засідання 15.07.2020р. з`явились ОСОБА_1 та представник ОСОБА_13 , представник ОСОБА_22 , адв. ОСОБА_24 , інші відповідачі та третя особа не з`явились, про час і місце судового засідання були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши думки присутніх в залі учасників справи, задовольнив клопотання та поновив строк на подання заяви і залучив ОСОБА_23 згідно ст.53 ЦПК України в якості третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору.

Крім того 14.07.2020р. до суду подано третьою особою ОСОБА_23 пояснення , за якими просить відмовити у позові, зазначивши, що вона є дружиною відповідача з 2004р., та ОСОБА_25 згідно витягу із розпорядження Приморської рай адміністрації від 06.06.2011р. №518 закріплено житло та переоформлено особовий рахунок опікуну на одну кімнату житл. пл.. 19,4 кв.м. ізольованої квартири . ОСОБА_3 реалізувала своє право на приватизацію житла згідно з законом, і вже після того, як було укладено з дозволу органу опіки договір дарування на ОСОБА_2 , В подальшому за розпорядженням №555 від 18.09.2012р. ОСОБА_3 надано під підсобні приміщення пл..17,3 кв.м. (кухня-8,8 кв.м. ,вбиральня - 5,2 кв.м., коридор-3,3 кв.м.), які є суміжними з вказаною квартирою на склад родини в одну особу. Таким чином приватизація здійснювалась щодо нового об`єкту нерухомості, ніж той, в якому проживала ОСОБА_2 . Жодних порушень з боку ОСОБА_3 як опікун не було. Крім того наказ МОЗ України №52 від 08.02.1985р. не зареєстрований в Міністерстві юстиції України. ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, а вона як його співвласниця спірної квартири є також добросовісним набувачем спірного майна. Крім того позивач довела що спірна квартира є власністю ОСОБА_26 (а.с. 85-92 т.3).

По справі суд задовольнив клопотання представника позивача і оголошено перерву до 05.11.2020р. з метою ознайомлення зі справою та поясненнями.

27.07.2020р. представником ОСОБА_23 - ОСОБА_27 надані суду письмові пояснення по справі , за якими просила відмовити у позові (а.с.103-110 т.3).

В судове засідання 05.11.2020р. з`явились ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_13 , представник ОСОБА_22 , представник третьої особи адв. ОСОБА_24 , інші відповідачі та третя особа не з`явились, про час і місце судового засідання були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представник ОСОБА_13 доповнила до своїх пояснень, що ОСОБА_28 з 2008р. безперервно знаходилась на лікування в лікарні, і вона веде себе агресивно і лише незначний час проживала в частині комунальної квартири, яку їй подарували. Підсобні приміщення були надані ОСОБА_3 як опікуну ОСОБА_26 і вони не спростовують що площа квартири значно збільшилась, і що у ОСОБА_2 була в користуванні квартира з меншою площею. Вважають що розпорядження ПРА №456 від 10.08.2012р. є частково незаконним, бо ОСОБА_3 повинна була дбати про інтересі підопічної і тут її інтереси нічим не порушені, але дозвіл на перереєстрацію є незаконним.

Представник адв. ОСОБА_29 зазначила, що проте її сусіди жалілись що вона створила там нестерпні умови для проживання і тільки потім її поклали в лікарню. ОСОБА_3 правомірно набула у власність спірну квартиру. Договір дарування не визнано недійсним і його не оспорюють, де вона і має житло. Все це вчинялось з дозволу органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації. Всі ці події відбувались до рішення ВССУ. Родинський є добросовісним набувачем.

Ухвалою суду від 05.11.2020р. відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи на стороні відповідача - адвоката Богатової М.А. про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Представник ОСОБА_13 та ОСОБА_1 просили позовні вимоги задовольнити.

Представник адв. ОСОБА_8 заперечував, просив відмовити у позовних вимогах, підтримавши наданий ним відзив та наголосив, що це є втручання у право власності відповідача, позивачем обрано неправильний спосіб захисту , яка має право на позов про стягнення компенсації збитків, та зазначив що позивач обрав невірний спосіб захисту.

Суд перейшов до дослідження доказів і до судових дебатів, де ОСОБА_1 та представник ОСОБА_13 просили позов задовольнити з викладених в позові підстав.

Представник відповідача ОСОБА_30 . ОСОБА_8 просив у задоволенні позову відмовити з підстав ,зазначених ним у відзиві та поясненнях. При цьому зазначив, що позивач не посилається на конкретну норму закону, якій, на його думку, суперечить договір дарування, однак стверджує, що зазначений договір суперечить моральним засадам суспільства.

У зв`яжу з клопотанням адв. ОСОБА_24 про надання часу на підготовку до судових дебатів оголошено перерву до 10.12.2020р.

У зв`язку з перебування судді 10.12.2020р. у відпустці, оголошено перерву до 11.12.2020р.

В судове засідання 11.12.2020р. з`явились ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_13 , представник ОСОБА_22 , представник третьої особи адв. Богатова М.А., представник ОСОБА_4 не з`явився, проте надав з відзивом заяву про розгляд справи у їх відсутність, інші відповідачі та третя особа ПРА ОМР не з`явились, про час і місце судового засідання були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представник ОСОБА_27 просила відмовити в позові, зазначивши що сім`я ОСОБА_21 є добросовісними набувачами, приватизація спірної квартири уже збільшеної площі ОСОБА_16 відбулась згідно чинного законодавства, за згодою органу опіки та піклування здійснено реєстрацію ОСОБА_2 в подаровану їй частину квартири, а тому і продаж спірної квартири ОСОБА_5 здійснено з дотриманням закону.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючих висновків.

Судом встановлено, що Рішенням Суворівського районного суду м.Одеси від 30.11.2009р. (справа №2-о-243/09) за заявою ОСОБА_31 , зацікавлені особи-Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 яка мешкала АДРЕСА_4 визнана недієздатною.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом першої групи Б, безстроково та потребує постійного стороннього догляду згідно довідки до акту огляду МЕК від 12.12.2018р. (а.с.199 т.2).

Згідно Акту обстеження від 11.12.2007р. КП «ЖКС «Порто-Франківський» основним квартиронаймачем кв. АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , заг. пл..24 кв.м., житл 19, 4 кв.м., що знаходиться на 2 поверсі, зручності в квартирі відсутні, сусіди скаржаться що вже тривалий час в ній ніхто не живе, вікна в квартирі розкриті, захаращено(а.с.35 т.3).

Згідно Акту обстеження від 14.01.2008р. КП «ЖКС «Порто-Франківський» основним квартиронаймачем АДРЕСА_4 є ОСОБА_2 , на той момент провести обстеження квартири не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю мешканки, у вікнах розбито скло, зі слів сусідів двері не відкривалися декілька місяців що підтвердилось і візуальним оглядом з двору.(а.с.85).

Згідно Акту обстеження від 21.06.2008р. КП «ЖКС «Порто-Франківський» основним квартиронаймачем АДРЕСА_4 є ОСОБА_2 , та існує заборгованість за квартиру, ОСОБА_2 в квартирі не мешкає, стан квартири недопустимим, оскільки руйнує будинок та призводить до виникнення очата загрязніння (а.с.86). Аналогічні акти було складно також 31.08.2008р., 16.01.2009р.18.04.2009р,, і підтверджується фотографіями 4 шт. (а.с.90, 95 т.2).

Рішення Приморського районного суду від 16.05.2011р. ОСОБА_3 було призначено опікуном над недієздатною ОСОБА_2 , яке залишено без змін апеляційним судом Одеської області від 13.12.2011р.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 09.02.2012р. (справа №2а/1522/4442/2011) адміністративний позов ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради , за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, задоволено частково, та суд визнав дії Приморської районної адміністрації Одеської міської ради по направленню до Приморського районного суду м.Одеси листа від 01.12.2010р. №01-08/919 (про відкликання подання від 06.10.2010р. за №01-08/231 про доцільність призначення опікуном над ОСОБА_2 ОСОБА_1 ,)- протиправним (а.с.153-156 т.3).

Як вбачається з витягу із розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №518 від 06.06.2011р. «Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадян» п.2.7. закрито особовий рахунок ОСОБА_2 на 1 к.х19,4 кв.м. в зв`язку з її недієздатністю. Також прийнято розпорядження : Відкрити особовий рахунок опікуну - ОСОБА_3 , на одну кімнату житловою площею 19,4 кв.м., ізольованої квартири АДРЕСА_2 , на склад родини 2 особи (вона,підопічна ОСОБА_2 ) (а.с.12 т.3).

Згідно розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №456 від 10 серпня 2012р. «Про надання дозволу на вчинення правочину шляхом придбання житла на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її перереєстрацію» за заявою ОСОБА_3 (а.с.76 т.2):

1.надано дозвіл ОСОБА_3 на вчинення правочину щодо укладання договору придбання 151/1000 частин квартири АДРЕСА_3 , заг. пл.. 189 кв.м. на ім`я недієздатної ОСОБА_2 , 1940р.н., догові придбання від імені недієздатної дозволити підписати опікуну ОСОБА_3 ;

2.Дозволити ОСОБА_3 перереєструвати недієздатну ОСОБА_2 з адреси АДРЕСА_4 на адресу : АДРЕСА_5 .

3.Зобов`язати ОСОБА_3 надати райадміністрації копію договору придбання житла,

4.Начальнику Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області , директору КП «ЖКС «Порто-Франківський» у разі звернення громадян з питань реєстрації, знімати недієздатну тільки при наявності розпорядження та правового документу на адресу, вказану в пункті 1 розпорядження.

Судом встановлено, що 13.08.2012р. ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 , що мешкає АДРЕСА_4 , в інтересах якої діяла її законний представник ОСОБА_3 , 151/1000 частин квартири АДРЕСА_3 , яка складається з 6 жилих кімнат, житл.пл. 131,9 кв.м., заг. пл.189 кв.м. (а.с.75 т.1) є комунальною, та право власності яке зареєстровано в КП «БТІ» ОМР.

Згідно витягу із розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №555 від 18.09.2012р. ««Про взяття на квартирний облік та надання житлової площі громадян» п.3.5. вирішено: надати ОСОБА_3 квартиронаймачу однієї кімнати житл. площею 19,40 кв.м. ізольованої квартири АДРЕСА_2 , під підсобні приміщення площею 17,3 кв.м. (8,8 кв.м., 5,2 кв.м., 3,3 кв.м.), які є суміжними з вказаною квартирою, на склад родини в 1 особу (а.с.13 т.3).

Згідно виписки з особового рахунку від 20.01.2014р. на ОСОБА_3 проживає в 2-х кімнатній квартирі АДРЕСА_4 , пл.. 36,7 кв.м. складом сім`ї 1 особа.

Згідно довідки КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 20.01.2014р. зазначено, що ОСОБА_2 дійсно проживала по АДРЕСА_4 з 14.12.1984р. та вибула 15.08.2012р. за адресою АДРЕСА_5 згідно договору дарування від 13.08.2012р. (а.с.14). Зазначене також підтверджується і довідкою КП «ЖКС «Фонтанський» від 03.12.2014р. про її реєстрацію з 27.08.2012р. АДРЕСА_5 .(а.с.16) а також про те, що на неї відкрито особовий рахунок (а.с.17).

Ухвалою ВССУ від 26.09.2012р. було скасовано рішення Приморського районного суду від 16.05.2011р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13.12.2011р. , за яким ОСОБА_3 було призначено опікуном над недієздатною ОСОБА_2 та справу направлено на новий розгляд до першої інстанції.(а.с.23-24 т.1).

Згідно розпорядження органу приватизації Департаменту міського господарства Одеської міської ради № 219460 від 24.10.2012р. квартира АДРЕСА_2 була приватизована ОСОБА_3 та видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру, що підтверджується відповіддю КП «Міське агентство приватизації житла» від 29.01.2014р. (а.с.15 т.1). та оформлено особовий рахунок на заг. пл. 36,7 кв.м..

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 09.07.2013р. (справа №1522/2610/12) за заявою ОСОБА_3 , а також ОСОБА_1 , зацікавлена особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення опіки над недієздатною ОСОБА_2 , призначено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 опікунами над недієздатною ОСОБА_2 (а.с.10-11 т.1). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.11.2013р. зазначене рішення суду залишено без змін.

При цьому рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_1 є рідною племінницею ОСОБА_2 , в 2007р. помер її син, який також страждав психічним захворюванням, після чого її хвороба загострилась. У 2008р. якісь невідомі особи проникли до її квартири АДРЕСА_2 ,розкидали речі і її перелякали, після чого вона зникла. За заявою ОСОБА_1 вона була оголошена в розшук. Через деякий час вона повернулась додому і була поміщена на лікування до Одеської психіатричної лікарні №1, де ї знаходиться на час розгляду справи. Також встановлено, що в 2011р. ОСОБА_3 звернулась до органу опіки з заявою 11.11.2010р. про надання подання про встановлення опіки з огляду на нормальні добропорядні стосунки, а потім до суду з заявою про встановлення опіки над ОСОБА_2 , оскільки знала сім`ю, та остання залишилась одна,а через деякий час вона дізналась що ОСОБА_2 знаходиться в лікарні з діагнозом «шизофренія». ОСОБА_1 у жовтні 2010р. подала заяву до Приморської рай адміністрації про призначення її опікуном та отримала відповідне подання. Проте у грудні 2010р. Приморська райадміністрація відкликала подання у зв`язку з ново виявленими обставинами.

Рішенням Суворівського районного суду м.Одеси від 20.01.2014р. (справа №523/728/14-ц) заява КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_2 задоволено та її госпіталізовано для проходження курсу лікування у примусовому порядку в умовах установи.

Згідно ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 10 лютого 2014р. (справа №1522/26120/12) відмовлено ОСОБА_1 у заяві про перегляд рішення суду від 09.07.2013р. у зв`язку з ново виявленими обставинами (а.с.125-126 т.1).

З відповіді КП «Міське агентство з приватизації житла» від 07.07.2014р. вбачається, що приватизація ОСОБА_3 квартири за адресою АДРЕСА_4 , відбулося згідно вимог діючого законодавства про приватизацію на підставі подання нею заяви на приватизацію житла, довідки про склад сім`ї, які були належним чином завірені, та згідно розпорядження органу приватизації №219460 від 24.10.2012р. та виданому в подальшому 24.10.2012р. свідоцтво про право власності.(а.с.47т.1).

Рішенням Суворівського районного суду м.Одеси від 29.01.2015р. (справа №523/857/15-ц) заява КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_2 задоволено та продовжено госпіталізацію її для проходження курсу лікування у примусовому порядку в умовах установи.(а.с.152 т.1).

З листа Приморської районної адміністрації ОМР від 13.06.2016р. вбачається, що з моменту створення районної адміністрації ОСОБА_2 на квартиру за адресою АДРЕСА_4 ордер не видавався (а.с.52 т.2).

Також суду надано КП «БТІ» ОМР поверховий план 2-го поверху будинку (а.с.59 т.2).

Відповідно до ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 28.02.2019р. (справа №522/16306/16-а) адміністративний позов ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Приморської районної адміністрації ОМР, третя особа ОСОБА_9 (колишня Демченко) про визнання частково протиправним та скасування розпорядження, провадження по справі закрито, оскільки даний спір не є публічно правовим.(а.с.132-135 т.2).

27.11.2012р. згідно договору купівлі-продажу нотаріально посвідченого, ОСОБА_3 продала ОСОБА_5 квартиру за адресою АДРЕСА_4 , яка складається з однієї житлової кімнати пл.19,4 кв.м., заг. пл. 36,7 кв.м. (а.с.58-59,70-71 т.3). Як вбачається з свідоцтва про шлюб квартира придбана в період шлюбу з ОСОБА_23 , який укладено 14.02.2003р., таким чином це їх спільна сумісна власність.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17.05.2018р. (справа №522/3733/18) за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_9 Приморська районна адміністрація ОМР про позбавлення обов`язків опікуна, ОСОБА_32 звільнено від повноважень опікуна над недієздатною ОСОБА_2 (а.с.78-79 т.3) . Також цим рішенням встановлено, що з 29.03.2016р. сплинув строк госпіталізації ОСОБА_2 у примусовому порядку в психіатричній лікарні і медична комісія прийшла до висновку, що примусове лікування їй вже не потрібно, ОСОБА_19 проживає у ОСОБА_1 . Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 09.11.2017р. (справа №521/6356/17) з ОСОБА_9 стягнуто на користь ОСОБА_1 пенсійні виплати з квітня 2016 р. по травень 2017р. у розмірі 18859, 86 грн.

З позову вбачається, як підставу визнання недійсним договору дарування, позивач посилається на ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 203 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК, а відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актом цивільного законодавства, а також моральнім засадам суспільства.

Відповідно до ст. 16 ЦК, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач згідно ст. 10 ЦПК зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. При цьому юридично важливою обставиною є доведення факту добросовісності чи недобросовісності набувача майна.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За оспорюваним правочином - договором дарування від 13.08.2012р. ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 , в інтересах якої на той час діяла її законний представник ОСОБА_3 , 151/1000 частин квартири АДРЕСА_3 , право власності яке зареєстровано у встановленому законом порядку та в якій є в загальному користуванні кухня, коридор і туалет.

Тобто ОСОБА_2 набула у приватну власність майно, 151/1000 квартири частин квартири АДРЕСА_3 .

Яким чином та як саме порушуються права ОСОБА_2 цим договором суд вважає що позивачем недоведено.

Таким чином, договір дарування не порушує прав особи, в інтересах якої заявлено позов, та не суперечить ані моральним засадам суспільства ані нормам чинного законодавства.

Крім того позивач, просить визнати недійним Розпорядження Департаменту міського господарства Одеської міської ради № 219460 від 24.10.2012 року про передачу у власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 та свідоцтво про право власності на житло, видане 24.10.2012р. на підставі зазначеного розпорядження.

Натомість, як на підставу зазначених вимог позивач посилається на незаконність дій ОСОБА_33 щодо зняття - ОСОБА_2 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки остання діяла без відповідного дозволу органу опіки та її дії суперечать ст. 25 ЗУ «Про психіатричну допомогу» та Наказу Міністерства охорони здоров`я УРСР №52 від 08.02.1985 року.

Проте таке спростовується матеріали справи, з яких вбачається, що зняття ОСОБА_2 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 , відбулось саме за розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №456 від 10 серпня 2012р. «Про надання дозволу на вчинення правочину шляхом придбання житла на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її перереєстрацію».

Відповідно до зазначеного Розпорядження, враховуючи рекомендації ради опіки та піклування Приморської райадміністрації від 09.08.2012 року, протокол №17, які викладені на підставі наданих документів, згідно з рішенням виконавчого комітету ОМР від 15.01.2004 року №2, керуючись наказом «Про затвердження правил опіки та піклування», ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей ст. 67,72 ЦК України, Положенням про Приморську райадміністраацію ОМР від 28.02.2011 року, права недієздатної обмежені не будуть, - надано дозвіл ОСОБА_3 на укладання правочину про придбання 151/1000 квартири АДРЕСА_3 ; дозволено ОСОБА_3 перереєструвати недієздатну ОСОБА_2 з адреси: АДРЕСА_4 на адресу АДРЕСА_5 .

При цьому судом встановлено, що підтверджується і поясненнями представника позивача, у відповідності до: рахунку-повідомлення № 61825 від 09.11.2009 року, рахунку-повідомлення № 10173111 від 04.01.2010 року, Акту обстеження від 02 листопада 2008 року, Акту обстеження від 16 січня 2009 року, Акту обстеження від 31 серпня 2008 року, Акту обстеження від 21 червня 2008 року, Акту обстеження від 24 січня 2008 року, Акту обстеження від 11 грудня 2007 року, Акту обстеження від 28 квітня 2009 року, фотокарток: неприватизована квартира, що розташована в АДРЕСА_4 , станом на 2012 рік знаходилась у руїнах, була непридатна для житла, не мала туалету, були пробоїни в даху, вікна в квартиру не зачинялись місяцями, так як були розбиті. З пояснень сторін встановлено, що за час проживання (до госпіталізації) ОСОБА_2 користувалася туалетом, що належав іншим особам, через що неодноразово виникали суперечки.

Таким чином в даній квартирі були відсутні необхідні умови для проживання, не мала туалету, відсутності зручностей, квартира знаходилась в антисанітарному стані.

З матеріалів справи встановлено, що збільшення площі квартири за адресою: АДРЕСА_4 відбулось лише вже 18.09.2012 року на підставі Розпорядження Приморської районної адміністрації №555 від 18.09.2012 року, коли ОСОБА_3 було надано 17,3 кв.м. підсобних приміщень, що були суміжними з вказаною квартирою. Зазначене відбулося вже після того, як ОСОБА_2 була знята з реєстрації на Ланжеронівській та зареєстрована у квартирі по АДРЕСА_6 .

Таким чином приватизація на одну особу ОСОБА_3 здійснювалась щодо нового об`єкта нерухомого майна з іншими приміщеннями та технічними характеристиками, ніж той, в якому проживала до примусового лікування ОСОБА_2 .

Отже, доводи щодо вчинення опікуном ОСОБА_3 дій, без відповідного дозволу органу опіки і піклування, які порушують права недієздатної - повністю спростовані матеріалами справи.

Щодо посилання позивача, на порушення вимог ст. 25 ЗУ «Про психіатричну допомогу» та Наказу Міністерства охорони здоров`я УРСР №52 від 08.02.1985 року, вважаємо за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на збереження права на жиле приміщення за місцем їх постійного проживання протягом часу надання їм стаціонарної психіатричної допомоги.

Зазначена стаття гарантує право на збереження права на житло за наймачем, на час лікування психічно хворого, що унеможливлює позбавлення її права на користування жилим приміщенням відповідно до ст. 71,72 ЖКУ, згідно з якими наймачі можуть бути визнані такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи більш ніж 6 місяців.

Однак, ОСОБА_2 не визнавали в судовому порядку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, відповідно до ст. 71,72 ЖК України, а тому застосування ст. 25 ЗУ «Про психіатричну допомогу» в даному випадку є недоречним.

ОСОБА_2 була знята з реєстраційного обліку її опікуном на підставі Розпорядження органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації, яке є чинним.

Крім того, ОСОБА_2 не була позбавлена житла, а була зареєстрована в придбаному на її ім`я житлі, та відповідно змінила місце постійного проживання на іншу адресу, де ОСОБА_3 діяла в інтересах підопічної в установленому законом порядку.

Таким чином вказані доводи щодо перереєстрації ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження.

Щодо витребування квартири від ОСОБА_5 у користування ОСОБА_2 .

Позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_3 не мала права продавати зазначену квартиру, а відтак, з урахуванням 388, 396 ЦК України, ОСОБА_2 має право на витребування майна від добросовісного набувача ОСОБА_5 , який набув право власності згідно договору купівлі-продажу від 27.11.2012р. як особа, що має речове право на чуже майно.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову.

Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень ЦК України.

Такі ж способи захисту застосовуються і до речей, визначених родовими ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Відповідно до ст. 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таки чином ст.388 ЦПК України передбачає захист порушених прав саме власника майна, яке вибуло з його володіння не з його волі.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Проте як встановлено судом, ОСОБА_2 не була і не є власником спірної квартири.

Таким чином дані правовідношення (ст.388 ЦК) на які посилається позивач, не підлягають застосуванню.

При цьому, як вже зазначалося вище - індивідуальні ознаки (загальна розрахункова площа, планування), якими наділена спріна квартира, яка зазначена у договорі купівлі-продажу від 27 листопада 2012 року (заг. пл.. 36,7 кв.м.), не відповідають індивідуальним ознакам притаманним квартирі комунальна власність (, заг. пл..24 кв.м., житл 19, 4 кв.м.,) в якій проживала ОСОБА_2 ..

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК добросовісність набувача презюмується.

Судом встановлено, що всі істотні умови договору купівлі-продажу спірної квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який посвідчено нотаріально, виконано, таким чином ОСОБА_5 та ОСОБА_23 , як його дружина, є добросовісними набувачами.

Враховуючи наведене, суд вбачає що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю.

Керуючись ст.1 Першого Протокол до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.11, 12 15, 16, 20 ,25, 36, 39, 58, ,67, 203, 215, 316, 319, 321, 328, 330, 334, 388 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 43-44, 49, 76 - 81, 82, 83, 89, 90, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 , яка звернулася в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», Департаменту міського господарства Одеської міської ради, треті особи : Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_23 , про визнання недійсним договору дарування, визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності, витребування майна від відповідача у користування ОСОБА_2 ,- відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 21.12.2020р..

Суддя Л.В. Домусчі