Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1988/20

Номер провадження: 2/511/676/20

16 грудня 2020 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

секретаря - Ніколас С.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Марківської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про встановлення факту ,що має юридичне значення та визнання права власності на земельну частку (пай)по праву спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить:- встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1997 року по день його смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - визнати за ним право власності по праву спадкування за законом, як спадкоємцем четвертої черги по закону на право на земельну часту (пай) площею 8,5 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності КСП "Костянтинівське" с. Марківка Роздільнянського району Одеської області, яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі сертифікату серії ОД №0217556 від 07.02.1997 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Магера Р.Ю. вимоги підтримали, суду пояснили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . На момент смерті ОСОБА_3 проживав в будинку АДРЕСА_1 зі співмешканкою ОСОБА_4 , з якою не перебував в офіційному шлюбі. Він постійно проживав без реєстрації з померлим ОСОБА_3 та його співмешканкою в їх будинку з лютого 1997 року по день смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . З ОСОБА_3 був знайомий давно, а тому переїхав до них і став їм допомагати, вести спільне господарство і піклуватися про них. Після смерті ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_4 переїхала проживати до своєї доньки в Крим, де померла в 2005 році. Він залишився проживати в їх будинку, де живе до цього часу. Він здійснив поховання ОСОБА_3 за власні кошти.

На момент смерті ОСОБА_3 одружений не був, дітей та близьких родичів не мав. Будь хто зі спадкоємців за законом до нотаріуса протягом встановленого строку з заявами про прийняття спадщини не звертався, спадщина не відкривалась. За життя ОСОБА_3 заповіту не склав, а тому має місце спадкування за законом.

Вважає, що він проживав разом з ним більше п`яти років постійно і на час відкриття спадщини однією сім`єю, що по ЦК України, який набрав чинності з 2004 року відносить його до спадкоємців четвертої черги за законом.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) площею 8,5 га умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності колективного с/г підприємства «Костянтинівське» с. Марківка Роздільнянського району Одеської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0217556 від 07.02.1997 року.

За вказаним Кодексом він мав би звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини до 01.07.2004 року.

Вважає, що у зв`язку з тим, що він постійно проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину у відповідності до чинного законодавства.

Зазначені обставини стали підставою для відмови нотаріусом в оформленні правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендовано звернутися до суду з відповідною позовною заявою.

Посилаючись на дані обставини просив задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача Марківської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, в судове засідання не з`явився. Надали суду заяву, в якій позовні вимоги визнали, просили справу розглядати у їх відсутність. (а.с.22)

Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть НОМЕР_1 від 17.09.2020 року. (а.с.5)

На момент смерті ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належав співмешканці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з вересня 1997 року проживав без реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується довідкою №339/02-07 від 21.09.2020 року Марківської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. Окрім того з вказаної довідки судом встановлено, що ОСОБА_1 доглядав за ОСОБА_3 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.6)

Згідно довідки Марківської сільської ради Роздільнянського району від 21.09.2020 року за №338/02-07, співмешканка ОСОБА_3 - ОСОБА_4 була зареєстрована по АДРЕСА_1 , однак в квітні 2003 року переїхала до м. Саки Автономна Республіка Крим, де і проживала до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 . (а.с.7)

Також судом встановлено, що при житті ОСОБА_3 належало на праві власності право на земельну частку (пай) площею 8,5 га умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності колективного с/г підприємства «Костянтинівське» с. Марківка Роздільнянського району Одеської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0217556 від 07.02.1997 року. (а.с.8)

Зазначена земельна ділянка знаходиться на території Марківської сільської ради Роздільнянського району Одеської області (за межами населеного пункту) масив № НОМЕР_2 ділянка №4. (а.с.9)

На момент смерті ОСОБА_3 одружений не був, дітей та близьких родичів не мав. За життя ОСОБА_3 заповіту не склав, а тому має місце спадкування за законом.

Будь хто зі спадкоємців до нотаріуса протягом встановленого строку з заявами про прийняття спадщини не звертався, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 15.12.2020 року №62908903. (а.с.28)

ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Однак нотаріус відмовила у прийнятті заяви, так як факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини ОСОБА_1 повинен довести в судовому порядку, що підтверджується листом №263/01-16 від 26.10.2020 року та рекомендовано звернутися до суду з відповідною позовною заявою. (а.с.12)

Факт проживання більше п`яти років ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 також підтвердили в суді свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які зазначили, що ОСОБА_1 з 1997 року постійно проживав разом з ОСОБА_3 в належному ОСОБА_3 будинку. Допомагав йому та співмешканці по господарству, купував ліки, доглядав за ним, здійснив його поховання. ОСОБА_1 і на даний час проживає в будинку ОСОБА_3 .

Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідкам достовірно відомо, що позивач ОСОБА_1 з лютого 1997 року проживав разом з ОСОБА_3 по день його смерті - по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками.

Грошова оцінка предмету спадщини становить 156704,83 грн.(а.с.34)

Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.

Дані спірні правовідносини виникли та існували протягом дії Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року та Цивільного кодексу України в редакції 2004 року.

Так спадкодавець ОСОБА_3 помер в той час, коли в Україні діяв ЦК 1963 року, відповідно до даних правовідносин належить застосовувати норми щодо відкриття та прийняття спадщини цього кодексу.

Так відповідно до ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) однією з дій, що свідчить про прийняття спадщини, а саме визнається, що спадкоємець прийняв спадщину є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має керуватися положеннями статей 526 і 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

З 01.01.2004 року набрав чинності новий ЦК України, ст.1264 зазначеного кодексу, передбачено, що в порядку четвертої черги право на спадщину мають особи, які проживали з спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо на протязі терміну, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини.

Між тим, при визначенні правового статусу осіб-спадкоємців четвертої та п`ятої черг спадкоємців за законом (статті-1264-1265) судам потрібно враховувати, що коло спадкоємців за законом визначається за нормами ЦК, який діяв на час відкриття спадщини, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Відповідно до п.5 Перехідних положень ЦК правила книги шостої Цивільного кодексу України (щодо спадкування) застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом.

Також при вирішення спору про право на спадщину осіб які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК. (п.21 Постанови ПВСУ від 30.05.2008 року №7).

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилаються сторони, давши оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позові, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Так судом достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) площею 8,5 га умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності колективного с/г підприємства «Костянтинівське» с. Марківка Роздільнянського району Одеської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0217556 від 07.02.1997 року.

У зв`язку з тим, що на момент смерті ОСОБА_3 одружений не був та дітей не мав, заповіту не склав, тому має місце спадкування за законом. Ніхто із спадкоємців за законом до цього часу з заявою про відкриття спадкової справи не звертався, спадкова справа не заводилась. При цьому ОСОБА_1 відповідно до ЦК України в ред. 1963 року до кола спадкоємців ОСОБА_3 не входив.

Однак судом встановлено на підставі наданих по справі доказів, що позивач ОСОБА_1 з лютого 1997 року по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав разом з ним однією сім`єю по АДРЕСА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 більше п`яти років однією сім`єю до дня його смерті.

Оскільки до цього часу спадщину після смерті ОСОБА_3 ніхто не прийняв і спадкова справа не заводилась, то відповідно за нормами Цивільного Кодексу України в редакції 2004 року і відповідно до Перехідних положень цього кодексу, ОСОБА_1 набув право на спадкування і відноситься до кола спадкоємців четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 відповідно до ст.1264 ЦК України в редакції 2004 року.

Оскільки спадщина не була ніким прийнята до цього часу, а останній набув право на спадкування з дати введення в дію Цивільного кодексу України 2004 року, то відповідно мав право звернутися з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса після смерті ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_6 або прийняти її відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року або ст.1270 ЦК України в редакції 2004 року.

Нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року було передбачено певні дії, які б свідчили про прийняття спадщини.

Суд вважає, що позивач в даному випадку вступив в управління спадковим майном, так як згідно наданих доказів проживав зі спадкодавцем на день його смерті, отримав оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0217556 від 07.02.1997 року, а також проживає в будинку спадкодавця до цього часу.

Також позивач прийняв спадщину відповідно до вимог ст.1270 ЦК України в редакції 2004 року, так як постійно проживав зі спадкодавцем на день його смерті.

Тому суд вважає, що за ОСОБА_1 належить визнати, право власності по праву спадкування за законом як спадкоємцем четвертої черги право на земельну часту (пай) площею 8,5 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності КСП "Костянтинівське" с. Марківка Роздільнянського району Одеської області, що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на підставі сертифікату серії ОД №0217556 від 07.02.1997 року.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно позовні вимоги позивача належить задовольнити та визнати за ним право власності на заявлене спадкове майно. Судовий збір по справі повністю сплачено позивачем при зверненні до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на земельну частку (пай) по праву спадкування за законом, задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , постійно проживав більше п`яти років однією сім`єю з ОСОБА_3 з лютого 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 , тобто по день його смерті.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності по праву спадкування за законом на право на земельну частку (пай) площею 8,5 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності КСП "Костянтинівське" с. Марківка Роздільнянського району Одеської області, що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_3 на підставі сертифікату серії ОД №0217556 від 07 лютого 1997 року, зареєстрованого 06 березня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №121.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області на підставі п.15.5. Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук