Справа № 415/2388/20
Провадження № 2/415/945/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря Кравченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України м. Лисичанськ Луганської області про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до Лисичанського міського суду Луганської області із позовною заявою до Управління пенсійного фонду України м. Лисичанськ Луганської області про стягнення коштів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що у серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області, із заявою про виплату недоотриманої пенсії за померлу мати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Однак, листом від 30.10.2019р. № 927/Є-11 останній було фактично відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії за померлу мати у вигляді спадщини, через той факт, що відповідачем було здійснено перевірку довідки ВПО позивача, та проведеними відповідачем заходами не можливо підтвердити факт перетину лінії розмежування або державного кордону позивачем на час оформлення довідки ВПО.

На підставі викладеного просила суд, стягнути з УПФУ в м. Лисичанську Луганської області на її користь 214343,98 грн., набуті нею в порядку спадкування за законом після смерті матері та судові витрати.

Надходження позовної заяви та інших заяв до суду

06.04.2020 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/2388/20 було відкрито провадження у цій цивільній справі.

16.06.2020 року позивач надала відповідь на відзив, де зазначила, що чинним законодавством не передбачено вимогу для виплати недоотриманої суми пенсії (спадщини), яка залишилась після померлої особи, надати довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи. Позов підтримала, просила його задовольнити. Просила суд справу розглядати без її участі та без участі її представника.

17.06.2020 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву з обґрунтуванням підстав невизнання позову. Зазначив, що Позивачка є спадкоємицею своєї матері ОСОБА_2 , яка перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, як внутрішньо-переміщена особа за матеріалами електронної пенсійної справи.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла.

Представник Позивачки в своєму позові стверджує, що листом ГУ ПФУ в Луганській області від 30.10.2019 № 927/Є-11 спадкоємиці відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії, такі твердження не відповідають дійсності, адже вказаним листом навпаки було запропоновано спадкоємиці особисто звернутись за отриманням коштів до УПФУ в м. Лисичанську.

Також, представник спадкоємиці, наголошує на відсутності у Відповідача права запитувати довідку реєстрації ВПО у осіб, які отримують спадщину. Але інший представник спадкоємиці із власної ініціативи надав таку довідку Відповідачу.

Оскільки сума недоотриманої пенсії значно перевищує розміри щомісячних пенсійних виплат, Відповідач, будучи підпорядкованим підрозділом, звернувся до Головного управління ПФУ в Луганській області з проханням надати дозвіл на виплату недотриманої пенсії ОСОБА_2 .

В свою чергу, на виконання завдань, покладених на головне управління ГІФУ в Луганської області, були здійснені заходи контролю щодо розгляду документів, які потребують перевірки. За результатами перевірки були виявлені розбіжності в діях спадкоємиці та її представників. Так, за даними інтегрованої інформаційно-комунікаційної системи «Аркан», спадкоємиця - ОСОБА_1 востаннє перебувала на території, підконтрольній державній владі України 13.07.2016. Всі надані документи датовані набагато пізнішими датами.

Так, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пене», що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідач є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, який здійснює свої повноваження відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486.

Щодо стягнення па користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката, вважаємо що спірні правовідносини підпадають під дію таких норм законодавства: частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Зазначає, що Позивач є платником за послуги, надані адвокатом, чи витрати позивача на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн. підтверджені належними доказами.

Законом передбачено, що кожна людина має право на безоплатну правничу допомогу, понесені витрати на правничу допомогу, це вільний вибір кожної людини.

Слід «значити, що при вирішенні справи Верховного Суду № 9901/847/18 від 05.06.201 б Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи па право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії.

Таким чином, управління діяло на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законами та підзаконними нормативними актами. З урахуванням вищевикладеного, керуючись статтею 178 Цивільного процесуального кодексу.

Просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог та розгляд справи проводити без участі представника УПФУ в м. Лисичанську.

05.10.2020 року ухвалою суду у справі № 415/2388/20 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Доводи особи, яка подала позов

Позовна заява мотивована тим, що відповідач неправомірно обмежує права позивача, як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Представник позивача - адвокат Осьмак Я.В. в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її та позивача відсутністю.

Представник відповідача Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанськ Луганської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, де просив справу розглядати без участі їх представника.

Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.02.1968 р., виданого відділом ЗАГС Луганської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_1 , про що складено актовий запис № 240. Батьком записаний ОСОБА_3 , мати ОСОБА_2 .

Згідно з довідки від 22.03.2017 № ОСОБА_1 взята на облік, як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 06.07.2019р., наданого Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , у віці 82 років, в м. Алчевськ Луганської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 462.

Згідно з свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.09.2019 р., посвідченого державним нотаріусом Першої Сватівської Державної нотаріальної контори Власовим О.В. за реєстром №2089, спадкова справа № 391/2019, спадкоємцем майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її донька ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з недоотриманої пенсії у розмірі 214343,89 грн., яка згідно довідки знаходиться в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області.

Згідно з листа від 30.10.2019 № 927/6-11, наданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області, для вирішення питання про виплату недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 , спадкоємиці слід особисто звернутися до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області для проходження ідентифікації.

Мотивувальна частина

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали (ч.1). У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини (ч.3).

Недоотримана ОСОБА_2 за життя пенсія в сумі 214343,89 грн. після її смерті увійшла до складу спадщини, право власності на яку в порядку спадкування за законом набула позивач.

Свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено право власності позивача на спірні грошові суми, в розумінні ст. 66 Закону України «Про нотаріат» є процесуальним нотаріальним актом, який засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців, тобто правовстановлюючим документом.

За приписами статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2).

Проте положення ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на які посилається відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, якими передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки зазначена норма регулює правовідносини органу, що призначає і виплачує пенсію, з пенсіонером, а не правовідносини з отримання спадщини.

Підставою отримання спадкоємцями суми недоотриманої спадкодавцем за життя пенсії є відповідне свідоцтво про право на спадщину.

Так, відповідно до п.2.26. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, - для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини,у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або вразі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.

Зазначені вище вимоги позивачем були виконані.

Свідоцтво позивача на спадщину за законом після смерті матері є чинним, його зміст ніким не оспорений.

Набута позивачем в порядку спадкування грошова сума у розмірі 214343,89 грн., до тепер відповідачем їй в повному обсязі не виплачена.

Суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного їй спадкового майна.

Отже, перевіривши час і місце відкриття спадщини після смерті, встановивши склад спадкового майна, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, за таких обставин суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України м. Лисичанськ Луганської області про стягнення коштів підлягає задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження складу та розміру витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Так, суд вирішуючи питання про розподіл судових витрат, має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто законодавець визначив, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат.

Аналогічний правовий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 9901/350/18 (Провадження № 11-1465заі18).

В підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу матеріли справи містять: угода про надання правової допомоги від 27.03.2020р.; ордер серія ВВ № 1003699; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; квитанцію до прибуткового касового ордера №1 від 27.03.2020 про оплату послуг за договором від 27.03.2020 про надання правничої допомоги.

Згідно з п. 4.1. угоди вбачається, що вартість послуг адвоката складає 5000,00 грн.

Проаналізувавши зроблений позивачем розрахунок, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 26900 від 27.03.2020 року про сплату судового збору в сумі 2143,44 грн.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 1 від 17.01.2020 року за надання правової допомоги в сумі 5000,00 грн.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2143,44 грн. та витрати за надання правової допомоги в сумі 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 321, 1216, 1227, ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України м. Лисичанськ Луганської області про стягнення коштів, задовольнити повністю.

Стягнути з Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області на користь ОСОБА_1 набуті в порядку спадкування за законом грошові кошти у вигляді недоотриманої пенсії в сумі 214343 (двісті чотирнадцять тисяч триста сорок три) грн. 89 копійки.

Стягнути з Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2143 (дві тисячі сто сорок три) грн. 44 коп., понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники судового розгляду:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Відповідач: Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, місце знаходження якого за адресою: вул. Сосюри, буд. 347, м. Лисичанськ, Луганська область, 93113, Україна, .

СУДДЯ Ю. О. КАЛМИКОВА