Справа № 134/669/20
Провадження № 22-ц/801/2238/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 рокуСправа № 134/669/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Панасюка О. С., Шемети Т. М.,

за участі секретаря Куленко О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору припиненим,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 07 жовтня 2020 року в смт. Крижопіль суддею цього суду Зарічанським В. Г., зі складанням його повного тексту 12 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»), яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», про визнання договору припиненим, мотивуючи його тим, що 03 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено кредитний договір № VIGWGA00001616, за умовами якого він отримав грошові кошти у виді кредиту в сумі 32 580,00 доларів США на строк до 01 вересня 2017 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 03 вересня 2007 року між позивачем та банком було укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за № 4660, згідно з умовами якого ОСОБА_1 передає в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 1992 року, посвідченого Виконавчим комітетом Городківської сільської ради № 275, та рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 червня 2004 року.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, у липні 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 13 071, 62 доларів США.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року у справі № 134/1147/15-ц позов банку задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №VIGWGA00001616 від 03 вересня 2007 року в розмірі 12 395, 75 доларів США, що за курсом 21, 44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16 червня 2015 року складає 265 764, 88 грн, з яких: 11 698, 52 дол. США, що еквівалентно 250 816, 27 грн - заборгованість за кредитом; 519, 63 дол. США, що еквівалентно 11 140, 87 грн - заборгованість по процентам; 177, 60 дол., що еквівалентно 3 807, 74 грн - заборгованість по комісії; а також заборгованість у розмірі 14 240, 67 грн - пеня та штраф (процентна складова), з яких: 907, 13 грн - пеня; 13 333, 54 грн штраф (процентна складова). В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідно до квитанцій від 27 лютого 2018 року, 28 лютого 2018 року та 23 березня 2018 року ОСОБА_2 сплатив заборгованість за кредитним договором №VIGWGA00001616 від 03 вересня 2007 року, визначену рішенням апеляційного суду.

Постановою Крижопільського районного відділу Державної виконавчої служби від 08 серпня 2018 року закінчено виконавче провадження з виконання постанови Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року у зв`язку зі сплатою боргу ще до відкриття виконавчого провадження.

У 2019 році АТ КБ «ПриватБанк», вважаючи, що ОСОБА_2 не сплатив своєчасно грошові кошти на виконання умов кредитного договору, повторно звернулося до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості, яка станом на 03 вересня 2019 року становила 10558,43 дол. США, проте рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 січня 2020 року у справі № 134/1537/19, яке набрало законної сили, у задоволені цього позову відмовлено.

Пославшись на викладене та на те, що рішенням суду встановлено відсутність у ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №VIGWGA00001616 від 03 вересня 2007 року, ОСОБА_1 просила суд, у зв`язку з виконанням основного зобов`язання, визнати припиненим договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 4660 від 03 вересня 2007 року, укладений між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк»; зняти заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , та виключити з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з державного реєстру іпотек записи про обтяження цього майна.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року постановлено: позовні вимоги задовольнити, визнати припиненим договір іпотеки, який зареєстрований в реєстрі за № 4660 від 03 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з виконанням основного зобов`язання; зняти заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: квартиру загальною площею 111,0 кв.м., житлова площа 50,7 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_2 та виключити з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна та державного реєстру іпотеки, записи про обтяження цього майна. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначила, що оскаржуване відповідачем рішення вважає законним, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 2 ст. 82 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № VIGWGA00001616 (а. с. 8-13), відповідно до п. 7.1 якого банк зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку терміном з 03 вересня 2007 року до 17 вересня 2017 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 32 580 доларів США на наступні цілі: споживчі потреби - 29 600 доларів США, а також 2 980 доларів США - на сплату грошових платежів, у випадках та порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми наданого кредиту у момент надання кредиту та 0,2 % від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 24 по 29 число кожного місяця.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 03 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за № 4660, згідно з умовами якого ОСОБА_1 передає в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 1992 року, посвідченого Виконавчим комітетом Городківської сільської ради № 275, та рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 24 червня 2004 року (а. с. 14-19).

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року у справі № 134/1147/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VIGWGA00001616 від 03 вересня 2007 року в розмірі 12 395, 75 доларів США, що за курсом 21, 44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16 червня 2015 року складає 265 764, 88 грн, з яких: 11 698, 52 дол. США, що еквівалентно 250 816, 27 грн - заборгованість за кредитом; 519, 63 дол. США, що еквівалентно 11 140, 87 грн - заборгованість по процентам; 177, 60 дол., що еквівалентно 3 807, 74 грн - заборгованість по комісії; а також заборгованість у розмірі 14 240, 67 грн - пеня та штраф (процентна складова), з яких: 907, 13 грн - пеня; 13 333, 54 грн штраф (процентна складова) (а. с. 20-25).

З тексту вказаної постанови встановлено, що відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № VIGWGA00001616 від 03 вересня 2007 року станом на 16 червня 2015 року складає 13 071, 62 доларів США, з яких: 11 698, 52 дол. США - заборгованість за кредитом; 519, 63 дол. США - заборгованість за процентами; 177, 6 дол. США - заборгованість за комісією; 42, 31 дол. США - пеня; 11, 66 дол. США - штраф (фіксована частина); 621, 9 дол. США - штраф (процентна складова), тому ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з боржника заборгованість у розмірі 13071,62 дол. США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 16 червня 2015 року складає 280255, 61 грн.

27 лютого 2018 року ОСОБА_2 сплатив ПАТ КБ «ПриватБанк» 5520 дол. США, що по курсу 27,1 становить 149592 грн, в рахунок погашення заборгованості згідно з постановою Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року у справі № 134/1147/15-ц (а. с. 30).

Відповідно до квитанцій від 28 лютого 2018 року ОСОБА_2 сплатив ПАТ КБ «ПриватБанк» 440 дол. США, що по курсу 27 становить 11880 грн, в рахунок погашення заборгованості згідно з постановою Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року у справі № 134/1147/15-ц (а. с. 28).

23 березня 2018 року ОСОБА_2 сплатив ПАТ КБ «ПриватБанк» 4715 дол. США, що по курсу 26,4 становить 124476 грн, в рахунок погашення заборгованості згідно з постановою Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року у справі № 134/1147/15-ц (а. с. 28).

Постановою Крижопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 08 серпня 2018 року закінчено виконавче провадження з виконання постанови Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року у зв`язку зі сплатою боргу до відкриття виконавчого провадження (а. с. 26).

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 січня 2020 року у справі № 134/1537/19, яке набрало законної сили 17 лютого 2020 року, відмовлено у задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № VIGWGA00001616 від 03 вересня 2007 року станом на 03 вересня 2019 в розмірі 10558,43 доларів США, з яких: 1389,89 доларів США заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 4201,37 доларів США заборгованість по відсотками за користування кредитом; 690,36 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 3764,60 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 9,90 доларів США штраф (фіксована частина); 502,31 доларів США штраф (процентна складова) (а. с. 31-33).

Відмовляючи у задоволені вказаних позовних вимог суд виходив з того, що звертаючись з позовом до суду у липні 2015 року, АТ КБ «ПриватБанк» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, тому з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора вимагати повторного стягнення коштів за кредитним договором та нараховувати передбачені договором відсотки припинилося. Після направлення боржнику письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та банк втратив можливість нарахування та стягнення з ОСОБА_2 відсотків за ним, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено законом.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 203108534 від 05 березня 2020 року на квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, 03 вересня 2007 року зареєстровано заборону на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, зареєстрованого за № 4660 03 вересня 2007 року (а. с. 34-35).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною п`ятою вищезазначеної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положеннями ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У ст. 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов`язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч.1 ст. 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

У п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України обумовлено, що право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Основне зобов`язання - це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначений вичерпний перелік підстав припинення іпотеки, який має імперативний характер. Зокрема підставою припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов`язання.

Таким чином, з моменту виконання боржником зобов`язань й прийняття виконання кредитором, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виконання постанови апеляційного суду від 26 січня 2018 року, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом

З урахуванням наведеного, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зобов`язання за кредитним договором № VIGWGA00001616 від 03 вересня 2007 року припинилось у зв`язку із його виконанням, тому, як наслідок, наявні підстави і для припинення іпотечного договору від 03 вересня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4660, оскільки банк скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення до суду з позовом, а ОСОБА_2 фактично виконав постанову Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року у справі № 134/1147/15-ц до відкриття виконавчого провадження з виконання цієї постанови.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зняття заборони на відчуження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, оскільки така позовна вимога є похідною від вимоги про визнання припиненим договору іпотеки.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що виконання ОСОБА_2 ухваленого 26 січня 2018 року судового рішення ще не свідчить про належне виконання ним кредитного договору, яким встановлені сторонами відповідні умови щодо його виконання та припинення, оскільки банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, отже він на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Доводи скаржника про те, що у зв`язку з погашенням ОСОБА_2 кредитної заборгованості у національній валюті, а не у іноземній валюті, як передбачено умовами кредитного договору, умови такого договору позичальником не виконані, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки кредитодавець, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, скористався своїм правом дострокового стягнення кредиту, визначивши розмір всієї заборгованості в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні станом на 16 червня 2015 року.

Посилання апелянта на те, що перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки виконання зобов`язання за кредитним договором було здійснено в порядку, передбаченому для примусового виконання рішення суду, ухваленого за позовом самого кредитора, та у цій справі по суті заявлених позовних вимог не вирішуються питання належного виконання постанови Апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2018 року у справі № 134/1147/15-ц, яка відповідно до постанови державного виконавця від 08 серпня 2018 року виконана ще до відкриття виконавчого провадження. Жодних доказів оскарження постанови про закриття виконавчого провадження чи її скасування матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що передбачена умовами договору сума отриманого розміру кредиту ОСОБА_2 не повернута кредитодавцю, а позивачем не надано доказів сплати заборгованості, нарахованої за період з 16 червня 2015 року по березень 2018 року, апеляційним судом не приймаються, оскільки вказані доводи спростовуються наведеним вище та не доведені скаржником належними і допустимими доказами, зокрема банком не надано навіть розрахунку такої заборгованості. Крім того, рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 січня 2020 року у справі № 134/1537/19, яке набрало законної сили та не було оскаржено банком, відмовлено АТ КБ «Приватбанк» у задоволені вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № VIGWGA00001616 від 03 вересня 2007 року в розмірі 10558,43 дол. США станом на 03 вересня 2019 року.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : О. С. Панасюк

Т. М. Шемета

Повний текст постанови виготовлено 22 грудня 2020 року