Справа № 467/1173/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ :

Вимоги позивача та доводи на їх обгрунтування

Позивач подала до Арбузинського районного суду Миколаївської області позов, яким висунула вимоги про стягнення із ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки.

Зокрема, позовні вимоги обгрунтувала тим, що проживала із відповідачем однією сім`єю протягом 19 років без реєстрації шлюбу.

Відповідач є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка наразі проживає разом із нею та навчається в Первомайському медичному коледжі.

Дитина повністю перебуває на її утриманні, у той час, як відповідач ані вихованням, ані утриманням доньки не переймається, матеріальної допомоги не надає, хоча має дохід і здатний сплачувати аліменти.

За таких обставин, позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку що місячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією відповідно до закону.

Процесуальні дії у справі

Спрощене позовне провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2020 року.

Цією ж ухвалою витребувано докази щодо спроможності відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі у порядку ч.2 ст. 13 ЦПК України.

Позиція сторін

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, і просила їх задовольнити.

Вказала, що стан здоров`я дитини нормальний, донька навчається у іншому населеному пункті, що потребує додаткових витрат, у той час, як відповідач взагалі ніякої допомоги не надає.

Вона ж отримує лише допомогу по безробіттю і має сезонні заробітки.

Відповідач, у свою чергу, проти позову заперечив з тих підстав, що має багато боргів, які наразі стягуються із нього за судовим рішенням.

Додав, що до лютого місяця 2020 року він працював, але зараз отримує пенсію у розмірі 1670,00 грн., 20 % від якої стягується на погашення боргу.

Відповідач пояснив, що має на праві власності дві земельні ділянки, які перебувають в оренді, однак, орендну плату не отримує, оскільки вона була виплачена йому наперед через потребу у коштах на лікування.

Нерухомого майна на праві власності, як вказав позивач, він не має, житло винаймає.

За таких обставин позивач позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання дитини.

Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених сторонами

У свою чергу, суд, дослідивши надані йому докази, а також ті, що витребувані ним за власною ініціативою, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, встановив наступні обставини, відповідні їм правовідносини і зробив такі висновки.

Зокрема, суд установив, що сторони є батьками дитини ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 10).

Дитина з 01 вересня 2019 року навчається на першому курсі Первомайського медичного коледжу за спеціальністю «Медсестринство» на денній формі навчання ( а.с. 11).

Дитина перебуває на утриманні позивачки, у той час, як відповідач повністю визнав той факт, що на утримання дитини матеріальної допомоги не надає.

Між тим, стаття 180 СК України установлює обов`язок батьків утримувати дитину/дітей до досягнення нею повноліття.

Цей обов`язок, виходячи із аналізу вказаної правової норми, стосується обох батьків, у тому числі й того з них, хто проживає окремо від дитини.

При цьому, способи виконання батьками такого роду обов`язку визначаються за домовленістю між ними, а за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі ( ч.1,2 ст. 181 СК України).

Та у цьому випадку, суд не установив наявності між сторонами домовленості щодо способів утримання їхньої спільної дитини, чи то у грошовій, чи то у натуральній формі, більш того, позивач визнав, що в утриманні дитини участі не бере.

За такого, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормою ч.3 ст. 181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При заявленні вимог у частці ж від заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, як має місце у цьому випадку, остання визначається судом ( ч.1 ст. 183 СК України).

Та у будь якому випадку при визначення розміру аліментів суд ураховує обставини, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України, а також те, що розмір аліментів у жодному разі не може бути меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тому у цьому аспекті суд бере до уваги вік, стан здоров`я дитини, її матеріальне становище, зокрема, те, що їй вже виповнилось 16 років, дитина має задовільний стан здоров`я, навчається на денній формі в іншому населеному пункті на бюджетній основі, її мати, у якої вона перебуває на триманні, має сезонний дохід, отримує допомогу по безробіттю.

Крім того, суд враховує матеріальне становище і стан здоров`я відповідача, який, зокрема, є учасником виконавчого провадження,його нерухоме майно перебуває під арештом,знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області, отримує пенсію за віком з 09 лютого 2020 року, до цього часу був працевлаштований, мав дохід у виді заробітної плати, перебуває на обліку у лікаря інфекціоніста та отримує антиретровірусну терапію, має дві земельні ділянки на праві власності, від яких отримує дохід у виді орендної плати, а також транспортні засоби.

При цьому, відомостей про перебування на утриманні відповідача непрацездатних та/або неповнолітніх осіб суд не установив.

Однак, суд виходить із того, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини ( ч.2 ст. 182 СК України) і не може бути меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тож, інтереси та потреби дитини превалюють у даному, конкретному випадку, у той час, як відповідач повинен нести відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку і належного забезпечення дитини.

За такого суд відхиляє доводи позивача про неспроможність сплачувати аліменти на утримання своєї дитини.

Отже, суд, у контексті установлених ним фактичних обставин, із числа тих, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу), але у будь якому випадку не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зокрема, суд ураховував те, що відповідач є особою пенсійного віку, отримує незначний розмір пенсії, у той час, як є учасником виконавчого провадження, в ході якого із його доходу стягуються кошти, має потребу у лікуванні.

Однак, суд також виходив із того, що у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Тому доводи відповідача про свою неспроможність сплачувати аліменти на утримання дитини слід відхилити, оскільки він все одно отримує дохід у виді пенсії та орендної плати, має на праві власності транспортні засоби.

Суд, крім того, не установив обставин, що передбачені ст. 188 СК України.

Як наслідок, цей позов підлягає частковому задоволенню, як то, виходячи із балансу інтересів дитини і батьків, суд вважає, що аліменти належить стягувати віз відповідача у розмірі 1/5 частки від усіх видів його заробітку (доходу).

Оскільки стягнення більшої частки значно зменшить здатність відповідача належно лікувати себе та виконувати судове рішення.

Крім того, вимога про подальшу індексацію аліментів відповідно до закону не може бути задоволена, оскільки ст. 184 СК України передбачено індексацію розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, якщо платник і одержувач не домовились про інше.

У цій же справі позивач висунула вимогу про стягнення віз відповідача аліментів у частці від доходу (заробітку) відповідача, у той час, як СК України не передбачає індексації аліментів за таких обставин.

До того ж, за правилами ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду із дня пред`явлення позову, а тому у цій ситуації їх слід стягувати з 06 листопада 2020 року, тобто з дня пред`явлення позову до суду та згідно п.1ч. 1 ст. 430 ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року

№ 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Тож, у цьому випадку, з урахуванням задоволення позову, він підлягає розподілу за правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, має бути покладений на відповідача.

Вирішуючи дане питання, суд виходив із положень ст. 176 ЦПК України щодо ціни позову, а також із того, що згідно ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір він не може бути меншим, аніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на сьогоднішній день становить 840,80 грн.

З цих мотивів, керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 279, 430 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 (однієї п`ятої) частки від усі видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Допустити негайне виконання цього рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитиниу межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відсутність у виконавчому листі відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя І.В. Явіца