П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Головного територіального управління юстиції у місті Києві про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяної в результаті протиправних дій начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилалися на наявність судових рішень, ухвалених на їх користь, які набрали законної сили, однак не виконуються. Позивачі неодноразово оскаржували бездіяльність державної виконавчої служби як до вищестоячих органів, так і до суду, однак такі дії результатів не принесли, у зв`язку з чим їм завдано моральну шкоду. Сума відшкодування шкоди обумовлювали глибиною душевних страждань, значним погіршенням стану здоров`я та необхідністю відволікатися від звичного укладу життя та захищати свої права у судовому порядку. На підставі викладеного просили стягнути за рахунок Державного бюджету України відшкодування моральної шкоди у розмірі 24 000,00 грн. на користь ОСОБА_1 та 12 000,00 грн. на користь ОСОБА_2 , а також 120,00 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року вищезазначений позов задоволено частково, присуджено до стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 400,00 грн. на користь ОСОБА_1 та 1 200,00 грн. на користь ОСОБА_2 , в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, позивач ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що судом не взято до уваги доводи позову, які належно обґрунтовують підстави для задоволення даного позову в цілому. При цьому висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги обох позивачів задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків:

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Свою незгоду з ухваленим рішенням апелянт обґрунтовував двома групами доводів: суд допустив численні процесуальні порушення при розгляді справи; розмір стягуваної компенсації моральної шкоди не відповідає дійсним обставинам справи.

Усе це з точки зору апелянта обумовлює наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення в цілому та повного задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд не в повній мірі поділяє таку позицію апелянта.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України процесуальні порушення можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду лише випадку,коли вони призвели до невірного вирішення справи по суті питання. За таких умов, доводи апелянта як стосовно порушення строків розгляду справи та невірного зазначення в оскаржуваному рішенні того з відповідачів, який подав відзив на позов, так і інші твердження аналогічного чину не можуть обґрунтовувати наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не обумовлюють ухвалення невірного рішення по суті спору.

В той же час, незважаючи на вищевикладені висновки, колегія суддів апеляційного суду тим не менш приходить до висновку про можливість часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне:

За результатами розгляду справи суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність порушення з боку управління юстиції прав позивачів, які тривалий час змушені відстоювати такі свої права в судовому та адміністративному порядку. Вказані порушення спричиняють позивачам моральних страждань та завдають моральної шкоди, компенсацію якої суд і присудив до стягнення на користь позивачів.

Зважаючи на відсутність оскарження зазначеного рішення, інші окрім апелянта учасники справи фактично погодилися із такою позицією суду першої інстанції. Фактично погодився із такою позицією і сам апелянт, оскаржуючи рішення лише в частині розміру присудженої компенсації та вирішення справи в частині відшкодування матеріальної шкоди. З урахуванням наведеного, зважаючи на положення ст. 367 ЦПК України, суд переглядає справу лише в оскарженій частині.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, порушення прав позивачів носить тривалий характер та обумовлює необхідність вчинення останніми численних дій, направлених на відновлення своїх прав. За таких умов розмір визначеної судом компенсації колегія суддів апеляційного суду вважає невідповідною розміру спричиненої шкоди. Враховуючи істотність вимушених змін в житті позивачів, тривалість їх моральних страждань, обґрунтованість численних оскаржень рішень на дії (бездіяльність) більш сильної по відношенню до позивачів сторони у правовідносинах, стану здоров`я позивачів, колегія суддів, враховуючи принцип розумності та справедливості, вважає, що належним розміром відшкодування моральної шкоди апелянту ОСОБА_1 є сума в 12 000 гривень. За таких умов рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Апелянт оскаржував рішення суду й в частині розміру відшкодування моральної шкоди, присудженої другому позивачу. В той же час ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржила, а апелянтом не було представлено до апеляційного суду доказів наявності у нього повноважень діяти від імені іншого позивача. За таких умов апеляційна скарга в цій частині не підлягає до задоволення.

Не підлягає до задоволення й вимога щодо відшкодування матеріальних збитків.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду.

На підтвердження своїх вимог стосовно відшкодування матеріальної шкоди, яку позивачі визначають як витрати на листування з органами поліції та суду, до справи було долучено копії фіскальних чеків про направлення поштової кореспонденції. В той же час доказів того, що така кореспонденція направлялася саме у зв`язку із тими правовідносинами, які є предметом розгляду, матеріали справи не містять, відтак правовий зв`язок між вказаними витратами та діями відповідачів доведено не було.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині встановлення розміру компенсації апелянту моральної шкоди.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставою для зміни судового рішення повністю або частково серед іншого є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року в частині визначення суми стягнення моральної шкоди, яка підлягає стягненню на корить ОСОБА_1 , змінити, стягнувши на його користь 12 000,00 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько