УХВАЛА

28 грудня 2020року

м. Київ

справа № 399/726/18

провадження № 61-19020ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- встановити солідарну відповідальність між відповідачами;

- визнати дії відповідачів протиправними та зобов`язати їх усунути перешкоди у користуванні каналізаційною системою шляхом розблокування витоку з каналізаційної труби;

- стягнути з відповідачів на свою користь 150 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачі

чинять йому перешкоди у користуванні належним йому на праві спільної сумісної власності майном, тим самим позбавляючи його права власності на спільне майно багатоквартирного будинку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, місцевий суд виходив з того, що позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт заподіяння моральних страждань або втрат немайнового характеру.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні каналізаційною системою шляхом розблокування витоку з каналізаційної труби, яка проходить від квартири АДРЕСА_1 до вигрібної ями. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що діями відповідача ОСОБА_2 порушені права позивача, як користувача каналізаційним вигрібом, його права підлягають поновленню шляхом зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні каналізаційною системою шляхом розблокування витоку з каналізаційної труби. Внаслідок неможливості користуватись каналізаційною системою позивач відчував незручності, зокрема, йому довелось змінити спосіб життя, що відобразилось на його моральному та психологічному стані та призвело до моральних страждань і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому, з урахуванням обставини справи та засад розумності і справедливості, апеляційний суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року, в якій просить змінити оскаржуване судове рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, збільшити з 2 тис. грн до 150 тис. грн., та встановити відповідальність відповідача ОСОБА_3 шляхом доповнення мотивувальної та резолютивної частини рішення.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.

ОСОБА_1 заявлено вимогу майнового характеру до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

Ціна позову в загальному розмірі становить 150 тис. грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн ? 100 = 210 200 грн), а тому справа № 399/726/18 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Крім того, ОСОБА_1 заявлено вимогу немайнового характеру до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам Ради Європи необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено в малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 жовтня 2020 рокуслід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судді:В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко