КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/3363/20

Апеляційне провадження 22-ц/824/14163/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Державне агентство резерву України

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Мальцева Д.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України, третя особа - Український державний науково - дослідний інститут «Ресурс» про стягнення середнього заробітку з індексацією у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в :

у січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного агентства резерву України, у якому з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням індексації з 17.11.2015 по 16.05.2017 у розмірі 226 071,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2017 його поновлено на роботі та стягнуто із УкрНДІ «Ресурс» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 109 457 грн з індексацією. Відповідачем рішення суду в частині поновлення на роботі не виконано.

07.02.2018 виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду закінчено у зв`язку з неможливістю виконати рішення суду без участі боржника. В подальшому рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.03.2018 стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 43 306, 90 грн за період з 17.05.2017 по 05.02.2018 у зв`язку з невиконанням рішення суду про поновлення на роботі.

Посилаючись на зазначене просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.11.2015 по 16.05.2017 в сумі 226 071,50 грн з урахуванням індексації. Вказану суму позивач розрахував, виходячи із заробітної плати, яка нараховується директору УкрНДІ «Ресурс» в 2019 році: 7 999 грн посадового окладу та 3 899,50 грн набавка за контрактом за 19 місяців вимушеного прогулу.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.08.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що рішенням Шевченківського районного суду від 16.05.2017 його поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Закінчення строку дії контракту не є підставою для ухилення відповідача від виконання рішення суду. Закінчення виконавчого провадження відбулось не внаслідок виконання рішення суду, а через його неможливість виконання без участі боржника, що мало наслідком направлення до правоохоронних органів повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. За вказаних обставин вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час невиконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2017 задоволено позов ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України, Українського державного науково-дослідного інституту «Ресурс» та поновлено його на посаді генерального директора УкрНДІ «Ресурс» з 17.11.2015, стягнуто з УНДІ «Ресурс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 109 457 грн з індексацією, стягнуто з Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 10 231,89 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.03.2018 у справі № 761/4064/18 стягнуто з Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі за період з 17.05.2017 по 05.02.2018 у сумі 43 306,90 грн.

Рішення суду про поновлення на роботі залишилось не виконаним.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що у рішенні суду про поновлення на роботі одночасно вирішено питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Показник розміру заробітної плати особи, яка працює на посаді генерального директора у 2019 році не може впливати на середньоденний розмір заробітної плати позивача, з якого визначено розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 236 цього ж Кодексу у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги невиконанням рішення суду про поновлення його на роботі, у позові він просить стягнути середній заробіток не за час затримки виконання рішення суду, а за час від дня звільнення з роботи до ухвалення рішення про поновлення його на роботі.

Проте питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу уже було вирішено у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2017. Згідно з цим рішенням на користь ОСОБА_1 з УкрНДІ «Ресурс» стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 109 457 грн з індексацією.

У даному рішенні зазначено, що судом перевірено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, складеного самим позивачем.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за той же період, а саме з дня незаконного звільнення по дату ухвалення рішення про поновлення на роботі суперечать положенням трудового законодавства.

Пред`явлення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до Державного агентства резерву України, а не до УНДІ «Ресурс», а також проведення розрахунку не від середньої заробітної плати самого позивача за два попередні місяці перед звільненням, а від заробітної плати особи, яка обіймає посаду генерального директора на час звернення з даним позовом по суті є тими ж самими вимогами, які уже вирішені судом при винесенні рішення про поновлення на роботі позивача.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2017 є чинним та саме у цьому рішенні визначено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за той же період, за який заявлено вимоги у даному спорі.

Середньомісячний (середньоденний) заробіток працівника для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 N 100.

Згідно з п. 2 цього Порядку середній заробіток при виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Суд першої інстанції, керуючись вимогами вищезазначених норм, дійшов правильного висновку про те, що обчислення позивачем середнього заробітку не від його заробітної плати, а від заробітної плати генерального директора УкрНДІ «Ресурс» за 2019 рік суперечить положенням вищезазначеного Порядку та ч. 2 ст. 235 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення про поновлення позивача на роботі до цього часу не виконане не спростовують висновків суду, оскільки захист прав та інтересів працівників, щодо яких не виконується рішення суду про їх поновлення на роботі здійснюється у спосіб, передбачений ст. 236 КЗпП України, а не шляхом перерахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який було визначено при ухваленні рішення про поновлення на роботі.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду, з підстав передбачених ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 14.12.2020

Головуючий Л.Д. Махлай

Судді В.А. Кравець

О. Ф. Мазурик