"07" грудня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді Яровенко Н.О.,
при секретарі Локотковій І.С.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-я особа Дніпровська района в м. Києві державна адмінінстрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05 травня 1971 року на підставі Розпорядження виконавчого комітету Дарницької районної Ради депутатів трудящих, ОСОБА_4 як двірник отримала службове житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 . 17 липня 1988 року дана квартира була виключена зі складу службових. ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 56 року померла ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 змінено договір найму квартири АДРЕСА_1 та укладено відповідний договір найму з ОСОБА_5 - сином померлої ОСОБА_4 . 27 грудня 2000 року ОСОБА_5 одружився вдруге з ОСОБА_1 . Після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_1 ». ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 . За час сумісного проживання позивач ні разу не бачила сина чоловіка від першого шлюбу - ОСОБА_3 . На поховання батька останній не з`явився. Жодних речей в квартирі відповідача не було навіть на момент вселення в квартиру позивача. Всі комунальні послуги по утриманню квартири здійснювала позивач зі своїм чоловіком. Після його смерті утримання квартири залишилися на позивачу. Перешкод в доступі до квартири не вчинялися.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач пояснила, що вона проживає в даній квартирі з 2000 року, але зареєстрована була лише в 2006 році.
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 22 червня 2020 року, в судовому засіданні постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. 280, 281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Як убачається з матеріалів справи, 05 травня 1971 року на підставі Розпорядження Виконавчого комітету районної Ради депутатів трудящих, ОСОБА_4 , як двірник отримала службове житло, на яке було видано посвідчення № НОМЕР_1 , а саме на ізольовану квартиру площею 41,00 кв.м. розташовану в АДРЕСА_1 . Сумісно з ОСОБА_4 поселилися ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 (а.с.18 - 18 звор.)
Згідно витягу з рішення № 243 виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів від 17 липня 1988 року, виключено з рахунку службової житлової площі трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 площею 40,5 м2 по АДРЕСА_1 . (а.с.14)
20 жовтня 1994 року виконавчим комітетом районної Ради депутатів трудящих Харківської районної адміністрації було видано ордер на житлове приміщення № 9330 громадянці - ОСОБА_4 на право заняття жилого приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 із сім`єю з чотирьох людей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 16-16 звор.)
07 вересня 2000 року ОСОБА_5 та ОСОБА_13 розірвали шлюб, про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 21)
Рішенням Харківського місцевого суду м. Києва від 25 липня 2001 визнано ОСОБА_13 втратившою право користування квартирою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с. 15).

27 грудня 2000 року ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_1 (а.с. 13).

Згідно витягу з розпорядження № 252 від 26 грудня 2001 року було змінено договір найму квартири АДРЕСА_1 у зв`язку зі смертю квартиронаймача ОСОБА_4 та укладено з ОСОБА_5 (а.с. 20)

Згідно довідки №22 від 12 січня 2008 року про склад сім`ї у вище вказаній квартирі були зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 (а.с. 22)

Згідно із актами від 03 березня 2020 року, 06 травня 2020 року та 06 липня 2020 року підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , за даною адресою не проживає, особистих речей в квартирі немає.

Згідно ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 71 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідач у строк понад шість місяців не проживає в житловому приміщенні.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Разом із тим, у частині 2 статті 8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою права на житло, захищеного даною статтею, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися «в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни», для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

У постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2 Пленум Верховного Суду України підкреслив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

В ході розгляду даної справи відповідачами не надано доказів того, що існували поважні причини їх відсутності в житловому приміщенні у строк протягом більше шести місяців з 2001 року. Не містять матеріали справи також і будь-яких доказів того, що позивач або третя особа перешкоджали відповідачам у користуванні житловим приміщенням, або ж доказів наявності підстав для збереження житлового приміщення за наймачем протягом більш тривалого періоду, передбачених пунктами 1-7 частини 3 статті 71 Житлового кодексу Української РСР.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показами свідків.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надала свідчення, що вона є сусідкою з 1998 року. Повідомила, що відповідач ніколи не проживав в даній квартирі.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні надала свідчення, що вона є сусідкою приблизно 30 років.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні надав свідчення, що є сусідом позивача приблизно 15 років.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи судом не встановлено, покази свідків об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За нормою ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-я особа Дніпровська района в м. Києві державна адмінінстрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з відсутністю понад шість місяців без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення із відповідачів на користь позивача витраті по сплаті судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 64, 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, ст. ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 3-я особа Дніпровська района в м. Києві державна адмінінстрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , таким, що втрати право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір 840 грн. 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 грудня 2020 року.

Суддя Н.О. Яровенко