П О С Т А Н О В А

іменем України

15 грудня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Мережко М.В., Верланова С.М.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 03 липня 2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший інвестиційний альянс» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року заявник ТОВ «Перший інвестиційний альянс» звернувся до суду із заявою про заміну стягувача його правонаступником у виконавчому провадженні, яку мотивував тим, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 23 січня 2014 року, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» борг за кредитним договорому розмірі 224042,90 грн.Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 10 червня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23 січня 2014 року змінено шляхом зменшення суми, що підлягає стягненню із 224042,90 грн. до 173444,36 грн.

На підставі вказаних рішень 03 березня 2016 року Голосіївським районним судом м.Києва стягувачу видано виконавчий лист № 2/752/410, за яким постановою державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 24 листопада 2016 року відкрите виконавче провадження № 52958712.

Вказував, що 01 жовтня 2019 року між ПАТ «АКБ «Капітал» і ТОВ «Перший інвестиційний альянс» укладено договір факторингу № 13486837-1, за умовами якого банк відступив товариству право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 31-К.02/20/07/07 від 20 липня 2007 року, укладенимз позичальницею ОСОБА_1 . Отже, відповідно до положень ст.ст.512,514 ЦК України до заявника перейшли усі права первісного кредитора у зобов`язанні, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. У зв`язку із наведеним, просив замінити стягувача ПАТ «АКБ «Капітал» у виконавчому провадженні № 52958712 на його правонаступника ТОВ «Перший інвестиційний альянс».

- 2 -

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києвавід 03 липня 2020 року заява задоволена. Замінено стягувача у виконавчому провадженні № 52958712 з виконання виконавчого листа № 2/752/410, виданого 03 березня 2016 року Голосіївським районним судом м.Києва, з ПАТ «АКБ «Капітал» на ТОВ «Перший інвестиційний альянс».

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, боржниця ОСОБА_1 подалаапеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви, посилаючись нанеповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що договір факторингу № 13486837-1, укладений між ПАТ «АКБ «Капітал» і ТОВ «Перший інвестиційний альянс», про відступлення права грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 31-К.02/20/07/07 від 20 липня 2007 року, відповідно до приписів ч.2 ст.228 ЦК України є нікчемним, оскільки порушує публічний порядок. Зокрема, згідно положень закону (ст.1079 ЦК України, ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») для здійснення факторингових операцій, які є фінансовими послугами, фінансова компанія має бути внесена до відповідного реєстру, а для здійснення операцій з валютою мати генеральну ліцензію. Тобто факторингові операції здійснюють лише банки. В матеріалах справи відсутні докази, що заявник є фінансовою установою і має відповідну генеральну ліцензію на здійснення грошових операцій у іноземній валюті, що відповідно до ст.203 ЦК України зумовлює недійсність договору факторингу. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 923/151/17 та від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16. Вказує, що про укладення договору факторингу вона всупереч ч.1 ст.516 ЦК України повідомлена не була. Окрім того, справа розглянута за її відсутності без повідомлення про час її розгляду.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В суді апеляційної інстанції представник боржниці ОСОБА_1 адвокат Топоров А.О. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва як незаконну.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується повідомленнями про направлення на їх електронну адресу судових повісток, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Відповідно до положень ч.3 ст.442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб, неявка яких не є перешкодою для вирішення питання.

Згідно п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому

- 3 -

повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність боржниці ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про дату і час розгляду, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Згідно положень ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на приписи п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, поскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність боржниці ОСОБА_1 ,яка не повідомлена про дату, час і місце засідання суду.

Окрім того, колегія суддів враховує, що належне повідомлення сторони про розгляд справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій принципу рівності сторін, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема у справі «Лопушанський проти України» у зв`язку із розглядом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, суд констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції.Розглянувши справу у відсутність боржниці ОСОБА_1 , яка взагалі не повідомлялася про розгляд даної справи, суд допустив порушення процесуального принципу рівності сторін, що позбавило боржника висунути свої заперечення і доводи проти заяви.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи заяву про заміну сторони виконачого провадження, колегія суддів вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником (ч.1). Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (ч.2). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття провадження (ч.5).

Аналогічні положення містить ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну

- 4 -

сторони її правонаступником.

Під правонаступництвом як на стадії виконання судового рішення, так і до відкриття виконавчого провадження, розуміється заміна однієї із сторін (стягувача або боржника) з переходом прав і обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участь як у розгляді справи, так і у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства (ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України, ст.15 Закону України «Про виконавче провадження») заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 23 січня 2014 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду м.Києва від 10 червня 2015 року, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» борг за кредитним договором у розмірі 173444,36 грн.

На підставі вказаних рішень 03 березня 2016 року Голосіївським районним судом м.Києва стягувачу видано виконавчий лист № 2/752/410, за яким постановою державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 24 листопада 2016 року відкрите виконавче провадження № 52958712.

Також судом встановлено, що 01 жовтня 2019 року між ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал»і ТОВ «Перший інвестиційний альянс» укладено договір факторингу № 13486837-1, за умовами якогоАКБ «Капітал» відступив ТОВ «Перший інвестиційний альянс» право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 31-К.02/20/07/07 від 20 липня 2007 року, укладенимз позичальницею ОСОБА_1 , та передав йому усі документи.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин, враховуючи, що до ТОВ «Перший інвестиційний альянс»після укладення із АКБ «Капітал» договору факторингу перейшло право вимоги у спірних правовідносинахі заявник є новим кредитором боржниці ОСОБА_1 , колегія суддів прийшла до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення заяви і заміни сторони виконавчого провадження.

При цьому колегія суддів виходить з того, що заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження і припиняється її статус сторони виконавчого провадження, а її заміна належним кредитором проводиться за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09, де Верхосний Суд вказав, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма ст.442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки

- 5 -

в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір факторингу, укладений 01 жовтня 2019 року між ПАТ «АКБ «Капітал» і ТОВ «Перший інвестиційний альянс» є нікчемним, оскільки порушує публічний порядок, бо відсутні докази, що заявникє фінансовою установою і має відповідну генеральну ліцензію на здійснення грошових операцій у іноземній валюті, що відповідно до ст.203 ЦК України зумовлює недійсність договору факторингу, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

По-перше, доводи скаржниці про те, що договір факторингу суперечить приписам ст.228 ЦК України і є нікчемним, бо порушує публічний порядок, необгрунтовані. Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами договору є фактор і клієнт. Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, що у свою чергу свідчить, що даний договір не є таким, що порушує публічний порядок.

Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 6 липня 2015 року при розгляді справи № 6-166цс15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зазначив, що договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг і не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, не є таким, що порушує публічний порядок, а відтаксуди прийшли до помилкового висновку, що договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи», є таким, що порушує публічний порядок, у зв`язку із чим визнали його нікчемним.

По-друге, відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховуєположення ст.204 ЦК Укураїни, яка встановлює презумпцію правомірності правочину і згідно якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. В установленому законом порядку договір факторингу, укладений 01 жовтня 2019 року між ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» і ТОВ «Перший інвестиційний альянс», недійсним не визнаний і його презумпція правомірності боржницею не спростована, а відтак ставити під сумнів правомірність укладеного договору у суду підстави відсутні.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року

- 6 -

у справі № 372/5269/13-ц, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

По-третє, посилання скаржника на відсутність у заявника статусу фінансової установи та ліцензії недоречні. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Перший інвестиційний альянс» на момент укладання договору факторингу мав статус фінансової установи, відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК № 1212, код фінустанови 13, виданого 06 червня 2019 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. В тому числі заявник мав ліцензію на провадження господарської діяльності з надання послуг факторингу, видану розпорядженням Національної комісії від 27 червня 2019 року.

Наведені обставини боржницею ОСОБА_1 не спростовані.

Посилання у скарзі на постанови Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 923/151/17 та від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 недоречні, оскільки в них встановлені інші фактичні обставини справи, зокрема в обох справах відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором фізичній особі, яка не є фінансовою установою.

По-четверте, посилання скаржниці на на те, що кредит їй видавався у валюті, а тому для здійснення факторингової операції з валютою заявник повинен мати генеральну ліцензію суперечать пложенням ч.2 ст.9 Закону України «Про валюту і валютні операції», згідно якої небанківські фінансові установи на підставі ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій здійснюють такі валютні операції: 1) торгівля валютними цінностями в готівковій формі; 2) переказ коштів; 3) здійснення розрахунків у іноземній валюті на території України за договорами страхування життя; 4) факторинг (у частині здійснення розрахунків на території України в іноземній валюті між факторами та клієнтами за операціями з міжнародного факторингу щодо відступлення права грошової вимоги до боржника-нерезидента); 5) інші валютні операції, визначені НБУ.

Договір факторингу, укладений 01 жовтня 2019 року між ПАТ «АКБ «Капітал» і ТОВ «Перший інвестиційний альянс» щодо відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 взагалі не відноситься до валютних операцій, як помилково вважає скаржниця, а відтак ніяких ліцензій НБУ на здійснення валютних операцій не потребує.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що про укладення договору відступлення прав вимоги відповідачка всупереч ч.1 ст.516 ЦК України повідомлена не була не мають правового значення для заміни сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення цієї заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (правовий висновок Верховного Суду України, у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 та постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2765цс15).

В судовому засіданні представником боржниці було додатково зазначено аргумент про те, що згідно положень закону право подати заяву про заміну сторони виконавчого провадження має або виконавець або сама сторона провадження, а заявник в даному випадку не є стороною виконавчого провадження, а виконавець не звертався до суду, а тому ухвала суду незаконна.

Колегія суддів відхиляє наведені аргументи, як такі що суперечать закону, зокрема

- 7 -

положенням ст.442 ЦПК України та ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», які передбають можливість подання заяви про заміну сторони не тільки виконавцем або самою стороною провадження, а й будь-якою іншою заінтересованою особою.

Окрім того, відхиляючи дані доводи колегія суддів враховує, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав юдини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У п.9 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Решта доводів скарги врахована при скасуванні ухвали і прийнятті постанови.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

УхвалуГолосіївського районного суду м.Києва від 03 липня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший інвестиційний альянс» задоволити.

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший інвестиційний альянс» у виконавчому провадженні № 52958712 з виконання виконавчого листа № 2/752/410, виданого 03 березня 2016 року Голосіївським районним судом м.Києва, про стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» боргу за кредитним договором у розмірі173444,36 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: