Постанова

Іменем України

29 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 179/126/18

провадження № 61-14900св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільгосппідприємство «Дудківка»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосппідприємство «Дудківка» на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року у складі судді Ковальчук Т. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2019 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Лаченкової О. В., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосппідприємство «Дудківка» (далі - ТОВ «СП «Дудківка»), посилаючись на те, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 129153, виданого 26 липня 2002 року, йому належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 6,450 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Вказану земельну ділянку він згідно з договором оренди земельної ділянки, укладеним 29 серпня 2002 року та зареєстрованим 10 грудня 2009 року Магдалинівським відділом Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 99, передав в оренду строком на 10 (десять) років ТОВ «СП «Дудківка».

Згідно з даними ДПА земельна ділянка перебуває не в оренді, а в лізингу, що суперечить статті 807 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та діючому договору оренди земельної ділянки.

Також позивач зазначав, що відповідач не займається сівозмінами, щороку засіває на полях соняшник та кукурудзу, чим створює загрозу для родючості стану ґрунтів земельної ділянки.

Відповідно до умов пункту 2.2 договору оренди земельної ділянки відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 1,5 % від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням щорічного підвищення коефіцієнту індексації за кожен календарний рік терміну дії договору та у формі: натуральна - пшениця - 500 кг, фуражне зерно - 1500 кг, сонях - 200 кг, цукор - 75 кг, один візок соломи; відробіткова - обробіток присадибної ділянки (оранка та культивація) - до 0,5 га, посів - до 0,3 га, механізоване збирання зернових - до 0,3 га, надання транспортних послуг - до 30 км.

Послуги, які надаються орендарем і не входять (не враховуються) до розміру орендної плати, - ритуальні послуги у випадку смерті орендодавця.

Розмір орендної плати визначається за домовленістю між сторонами та повинен коригуватися згідно з індексацією грошової оцінки землі та вимог чинного законодавства і не може бути меншим від розміру, встановленого чинним законодавством.

Мінімальний розмір орендної плати за землі сільськогосподарського призначення більше не обмежений розміром земельного податку.

З 01 квітня 2015 року орендна плата для цих категорій земель не може бути менша 3 % грошової оцінки землі (як і для інших категорій земель).

Проте орендар не враховує щорічне підвищення коефіцієнту індексації за кожен рік користування землею, товарну продукцію видає згідно з умовами початкового договору та орендну плату в грошовій формі не сплачує. Із цим питанням він неодноразово звертався до відповідача, але відповіді не отримував.

З огляду на зазначене, позивач просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки та стягнути несплачену орендну плату в розмірі 53 395,00 грн.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Договір оренди земельної ділянки від 29 серпня 2002 року № 131, укладений між ОСОБА_1 і ТОВ «СП «Дудківка», зареєстрований 10 грудня 2009 року Магдалинівським відділом Дніпропетровського державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 99, розірвано. Стягнуто з ТОВ «СП «Дудківка» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати орендної плати в розмірі 17 405,44 грн; судовий збір в розмірі 704,80 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що між сторонами не було погодження щодо виплати орендної тільки у натуральній та відробітковій формі, у зв`язку із чим посилання позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язань з виплати орендної плати у грошовій формі є обґрунтованим, відповідач неналежним чином виконує умови договору, у зв`язку із чим істотно порушується договір - через систематичність несплати орендної плати в грошовій формі. За таких обставин, на думку суду першої інстанції, наявні достатні підстави для припинення права користування відповідача земельною ділянкою, яка належить позивачеві.

Також судом першої інстанції зазначено, що з урахуванням того, що позивач звернувся до суду 24 січня 2018 року та вимагає виплати орендної плати з 2012 року, то обґрунтованим є посилання представника відповідача про пропуск позивачем трирічної позовної давності. Суд першої інстанції вважав за можливе задовольнити вимоги позивача щодо невиплаченої орендної плати лише за період з 2015 року по 2016 рік в розмірі 17 405,44 грн, оскільки позивачем подано позовну заяву із пропуском трирічної позовної давності, представником відповідача заявлено про її застосування, що відповідно є підставою для відмови у позові в частині стягнення заборгованості з виплати орендної плати з 2012 року по 2014 рік.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «СП «Дудківка» залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, зазначив, що передбачених статтею 376 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав для його скасування колегією суддів апеляційного суду не встановлено.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У серпні 2019 року ТОВ «СП «Дудківка» звернулось засобами поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2019 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати повністю та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю. Касаційна скарга містила клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень на час розгляду справи в суді касаційної інстанції.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що:

- суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що позивач жодного разу не відмовлявся від отримання орендної плати у натуральній та відробітковій формі, не заявляв про те, що бажає отримувати орендну плату грошима, а отже, орендна плата була погоджена між сторонами саме в натуральній та відробітковій формі;

- не погоджується із розрахунками позивача та судів щодо суми заборгованості за орендною платою в грошовій формі. Позивачем фактично отримано орендну плату в грошовому еквіваленті в сумі 96 096,46 грн, що значно більше, ніж зазначає позивач та встановлено договором, і факт виплати орендної плати, окрім інших доказів, підтверджується довідкою органу державної фіскальної служби;

- Указ Президента України від 02 лютого 2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», на який посилаються суди, має рекомендаційний характер та не обов`язковий для виконання сторонами;

- з боку відповідача не було допущено систематичного невиконання умов договору в частині своєчасної та повної виплати орендної плати за договором оренди землі, відповідно посилання судів на наявність підстав відповідно до статті 141 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) для розірвання договору є помилковим;

- судом прийнято до розгляду позовну заяву, незважаючи на неповну сплату позивачем судового збору, що фактично призвело до порушення рівності сторін у процесі;

- неправильним є посилання суду першої інстанції на те, що позивач звертався до відповідача із письмовою пропозицією перегляду орендної плати, але відповіді не отримав, що нібито не заперечувалось відповідачем, оскільки ТОВ «СП «Дудківка» заперечувало проти цього у відзиві на позов.

Заявник вважає, що оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми статті 22 Закону України «Про оренду землі», статті 651 ЦК України, пункт «д» частини першої статті 141 ЗК України, вони не надали належної оцінки наявності та істотності порушення умов договору з боку відповідача, які повинні визначатися в кожному конкретному випадку належними та допустимими доказами.

У вересні 2019 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу ТОВ «СП «Дудківка», в якій позивач, посилаючись на безпідставність касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу ТОВ «СП «Дудківка» передано на розгляд судді-доповідачу Сімоненко В. М.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року поновлено ТОВ «СП «Дудківка» строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи № 179/126/18 із Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У вересні 2019 року матеріали справи № 179/126/18 надійшли до Верховного Суду.

Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2020 року № 2792/0/226-20 у зв`язку з рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2020 року № 4 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Сімоненко В. М.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 листопада 2020 року касаційну скаргу ТОВ «СП «Дудківка» передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ТОВ «СП «Дудківка», поданої у серпні 2019 року, здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України (у редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ТОВ «СП «Дудківка» підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій встановлено, що земельна ділянка, розміром 6,450 га, розміщена на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 129153 від 26 липня 2002 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 8802, кадастровий № :01:001:0163, належить позивачеві на праві приватної власності.

29 серпня 2002 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки розміром 6,450 га (кадастровий № :01:001:0163), який зареєстровано 10 грудня 2009 року відділом Держкомзему у Магдалинівському районі за № 99.

Відповідно до умов пункту 2.2 договору оренди земельної ділянки відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 1,5 % від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням щорічного підвищення коефіцієнту індексації за кожен календарний рік терміну дії договору та у формі:

натуральна - пшениця - 500 кг, фуражне зерно - 1500 кг, сонях - 200 кг, цукор - 75 кг, один візок соломи;

відробіткова - обробіток присадибної ділянки (оранка та культивація) - до 0,5 га, посів - до 0,3 га, механізоване збирання зернових - до 0,3 га, надання транспортних послуг - до 30 км.

Послуги, які надаються Орендарем і не входять (не враховуються) до розміру орендної плати, - ритуальні послуги у випадку смерті орендодавця.

Дані, вказані вище (розмір, платежів за окремими формами орендної плати), встановлюються згідно з біржовими цінами на продукцію, є динамічними та можуть змінюватися щороку у подальшому згідно з пунктом 2.2 договору за умови їх обов`язкового погодження сторонами.

Розмір орендної плати визначається за домовленістю між сторонами, повинен коригуватися згідно з індексацією грошової оцінки землі та вимог чинного законодавства і не може бути меншим від розміру, встановленого чинним законодавством.

Орендар за погодженням з орендодавцем може виконувати своє зобов`язання з виплати орендної плати як у грошовій так і у натуральній або у відробітковій без внесення змін до даного договору.

Позивач звертався до відповідача із письмовою пропозицією перегляду орендної плати, проте відповіді не отримав.

ТОВ «СП «Дудківка» сплачувало орендну плату тільки в натуральній та відробітковій формі, здійснюючи поставку пшениці, фуражного зерна, соняшника, цукру та соломи.

Розмір невиплаченої орендної плати в грошовій формі складає: за 2012 рік - 3 607,23 грн (120 241,00 грн : 100 % х 3 %); за 2013 рік - 6 334,32 грн (211 144,00 грн : 100 % х 3 %); за 2014 рік - 6 334,32 грн (211 144,00 грн : 100 % х 3 %); за 2015 рік - 7 911,56 грн (263 718,80 грн : 100 % х 3 %); за 2016 рік - 9 493,88 грн (316 462,58 грн : 100 % х 3 %).

Представником відповідача ТОВ «СП «Дудківка» - заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача щодо стягнення заборгованості з орендної плати за договором.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (пункт 1 частини першої статті 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату укладення договору оренди земельної ділянки) істотними умовами договору оренди земельної ділянки є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); термін договору оренди; орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду); цільове призначення, умови використання і збереження якості землі; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження і обтяження щодо використання земельної ділянки; сторона орендодавець чи орендар), яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Схожі за змістом положення були передбачені і статтею 19 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на дату укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно з частиною другою статті 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду вказала, що у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (в редакції станом на дату реєстрації договору оренди - 10 грудня 2009 року) запроваджено плату за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи наведене, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про неналежне виконання відповідачем умов договору оренди земельної ділянки через систематичну несплату орендної плати в грошовій формі та сплату орендної плати тільки в натуральній та відробітковій формі, а також про те, що таке неналежне виконання умов договору (невиконання обов`язку зі сплати орендної плати з урахування її індексації) є порушенням умов договору оренди, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість.

Оскільки орендар не виконав обов`язок по сплаті орендної плати з урахуванням її індексації, тобто допустив істотне порушення умов договору, то суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 , та ТОВ «СП «Дудківка», з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Також правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про відмову в задоволенні позову про стягнення невиплаченої орендної плати за період з 2012 року до 2014 року у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності, про застосування якої просив відповідач.

Отже, доводи касаційної скарги про те, що орендна плата погоджена між сторонами саме в натуральній та відробітковій формі (що також спростовується змістом пункту 2.2 договору оренди земельної ділянки), з боку відповідача не було допущено систематичного невиконання умов договору в частині своєчасної та повної виплати орендної плати за договором оренди землі чи безпідставність застосування пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України до спірних правовідносин, не знайшли свого підтвердження.

Посилання заявника на неправильність розрахунків щодо суми заборгованості за орендною платою в грошовій формі не приймаються, оскільки за основу судами взято розрахунки саме відповідача.

Доводи касаційної скарги про неправильні висновки судів щодо звернення позивача до орендаря з письмовою пропозицією перегляду орендної плати та відсутності відповіді ТОВ «СП «Дудківка» на це зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Посилання заявника про не застосування до спірних правовідносин Указу Президента України Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» відхиляються, оскільки, як установлено судами, позивач звертався до відповідача із письмовою пропозицією перегляду орендної плати, проте відповіді не отримав, і згідно з пунктом 2.2 договору оренди земельної ділянки розмір орендної плати не може бути меншим від розміру, встановленого чинним законодавством.

Доводи касаційної скарги про несплату судового збору позивачем у повному обсязі не може бути підставою для скасування правильних по суті судових рішень з огляду на відсутність порушень прав відповідача в цьому питанні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, чи незгоди заявника із відповідними висновками судів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга ТОВ «СП «Дудківка» підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України (у редакції, чинній на дату подання касаційної скарги).

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційна скарга задоволенню не підлягає, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Оскільки виконання оскаржуваних судових рішень було зупинено ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року, то у зв`язку із залишенням судових рішень без змін необхідно поновити їх виконання.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на дату подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосппідприємство «Дудківка» залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіІ. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик