Справа № 211/1020/20
Провадження № 2/211/1101/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 березня 2020 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Преліповій О.М.

за відсутності: сторін по справі,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на боці позивача - Товарна біржа «Українська» про визнання дійсним договору купівлі продажу нерухомості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу нерухомості № НОМЕР_1 від 10.04.2000 року посвідчений на Українській товарній біржі. Дану квартиру придбав у відповідачів.

Під час укладання вказаного договору купівлі - продажу він з відповідачами виконали угоду у повному обсязі: він передав відповідачам 54872, 00 грн., а останні передали йому квартиру, ключі від неї та технічний паспорт.

Вказана квартира перебуває у його користуванні та володінні по теперішній час.

Зазначений договір купівлі - продажу нерухомості від 10.04.2000 року було зареєстровано у ОКП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», про що здійснений у реєстровій книзі № 171 П, на сторінці № 446, реєстраційний запис № 446 від 21.04.2000 року.

Однак вказаний договір купівлі - продажу квартири на даний час не відповідає вимогам законодавства щодо обов`язково нотаріального посвідчення, у зв`язку з чим змушений звертатися до суду та просить визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомості № 78554 від 10 квітня 2000 року, який посвідчено на Українській товарній біржі, відповідно до якого він купив у відповідачів квартиру АДРЕСА_1 .

У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи.

Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін».

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 та представник третьої особи Товарної біржі «Українська» до суду не з`явилися, про слухання справи повідомлялися відповідно до ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити.

10 квітня 2000 р. між ОСОБА_2 , яка діяла особисто за себе та від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , було укладено договір купівлі-продажу нерухомості на товарній біржі «Українська», а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером 78554 та посвідчений підписами продавця, покупцем та керуючим справами товарної біржи (а.с. 7).

Право власності за ОСОБА_1 на вказану квартиру було зареєстровано уКП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 21 квітня 2000 року, запис в реєстровій книзі № 171 П на стр.446, запис № 446.

Також позивачем надано копію технічного паспорту на вказану квартиру (а.с. 6).

За вказаним договором, а саме п.3 квартира продана за 54872,00 грн., які отримані продавцем від покупця до підписання договору.

Предметом судового дослідження в межах позовних вимог є питання дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, який укладено на Товарній біржі «Українська».

З огляду на предмет судового дослідження, суд вважає за доцільне звернутися до положень діючого законодавства та законодавства, яке діяло на момент укладення угоди, якими врегульовані спірні правовідносини:

Відповідно до ст. 47 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсної.

Суд вказує, що згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1957-ХІІ від 10.12.1991р., угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

При цьому, листом Міністерства юстиції України за № 17-12-44 від 10.04.1998 року роз`яснено, що угоди, укладені на біржі, не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню.

Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина.

Між тим, на підставі ст.15 Закону України " Про товарну біржу" зазначений Договір нотаріальному посвідченню не підлягав, що в даний час створює перешкоди позивачу у розпорядженні власністю, оскільки, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

У відповідності до ст.15 Закону України Про товарну біржу від 10 грудня 1991року біржова угода (правочин) вважається укладеною з моменту її реєстрації на товарній біржі та у цьому разі набирає юридичної сили, тому суд вважає за можливе визнати даний Договір дійсним, оскільки такий був цілком виконаний кожною із сторін, які домовилися щодо усіх його істотних умов, жодна із сторін спеціально не ухилялася від нотаріального посвідчення даного Договору, ні однією із сторін даний Договір не оспорюється та можливість його нотаріального посвідчення втрачена.

Встановлення дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, віднесено до компетенції суду.

Також, відповідно до п. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «;Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Судом встановлено, що після здійснення купівлі-продажу квартири, сторони фактично виконали умови угоди: продавці отримали гроші, а позивач почав фактично користуватись квартирою, що підтверджує правомірність та дійсність укладеної угоди.

З огляду на встановлені судом факти, суд приходить до висновку, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу квартири, відбулося повне виконання договору. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , викладені у позовній заяві підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 45, 57, 60, 61, 213, 215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі продажу нерухомості, задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 , яка діяла особисто за себе та від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований на Товарній Біржі «Українська» 10 квітня 2000 року реєстраційний номер 78554 та в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 21 квітня 2000 року, запис в реєстровій книзі № 171 П на стр.446, запис № 446.

Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко