05.03.2020 Єдиний унікальний номер 205/8242/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 рокум. ДніпроСправа № 205/8242/17
2/205/862/20

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судці Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «TAC» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди у порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ «Страхова група «TAC» 12.12.2017р. звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі понесених витрат у сумі 23 839,82 грн. Позов мотивований тим, що позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 23 839,82 грн. потерпілому у ДТП, вчиненому з вини відповідача, а відтак до позивача на підставі ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.1188 ЦК України перейшло право вимоги до відповідача у порядку регресу.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2017р. відкрито провадження у справі.

Представником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надано суду відзив на позов, в якому вона посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що між сторонами виникли правовідносини суброгації, а не регресу.

Представником ПрАТ «Страхова група «TAC» Сечком C.B. надано суду письмові пояснення, в яких він посилаючись на ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також на переривання строку позовної давності, просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надані суду заперечення на пояснення представника позивача, в яких вона посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов, а також на відсутність підстав для висновку про переривання позивачем строків позовної давності, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судове засідання представник ПрАТ «Страхова група «TAC» Сечко C.B. не з`явився, проте 27.02.2020р. поштовим зв`язком надіслав суду заяву, в якій просить суд справу розглядати у його відсутності.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечувала. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2014р. встановлено, що 08.04.2014р. близько 19-25 години в м. Дніпро на вул. Бульонного в районі будинку № 31, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Міцубісі, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння та своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки автомобіля, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Хюндай, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . При ДТП транспортні засоби пошкоджено, чим задані матеріальні збитки, водій ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, (а.с.8).

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На час ДТП автомобіль Міцубісі, д.н.з. НОМЕР_1 , був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9643199, укладеним між ПрАТ «Страхова група «TAC» та ОСОБА_1 (а.с.5).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Страхова група «TAC» з заявою про виплату страхового відшкодування, внаслідок чого відповідно до платіжного доручення ПрАТ «Страхова група «TAC» сплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 15 000,00 грн.

Відповідно до ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після .виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/2006/16-ц від 06.06.2016р. за позовом ПрАТ «Страхова група «TAC» до ОСОБА_1 стягнуто з останнього на користь позивача майнову шкоду в порядку регресу у розмірі 15 000,00 грн. (а.с.138).

Судом встановлено, що відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 352110.02.04-01 від 15.09.2011р., автомобіль Хюндай, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП був застрахований в ПрАТ «СК «ВУСО» (а.с.160).

Згідно з ст.6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до страхового акту № 3259 від 14.08.2014р. та платіжного доручення № 9139 від 18.08.2014р. ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 23 839,92 грн. (а.с.167-168).

Відповідно до ст.27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 перед третіми особами була застрахована в ПрАТ «СГ «TAC», ПрАТ «СК «ВУСО» звернулось до в ПрАТ «СГ «TAC» з вимогою про повернення суми страхового відшкодування, виплаченого відповідно до вказаного договору добровільного страхування наземного транспорту в розмірі 23 839,82 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 35998 від 13.01.2015р. ПрАТ «СГ «TAC» сплатило ПрАТ «СК «ВУСО» грошові кошти у розмірі 23 839,82 грн.

Позивач звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 23 839,82 грн. обґрунтовує свої вимоги тим, що після сплати ПрАТ «СК «ВУСО» вказаних коштів у ПрАТ «СГ «TAC» відповідно до ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникло право вимоги до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З огляду на вказане стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття З Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

У даному випадку після сплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування до ПрАТ «СК «ВУСО» перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої

Таким чином відносини між ПрАТ «СГ «TAC» та ОСОБА_1 , які виникли у зв`язку з відшкодуванням майнової шкоди ПрАТ «СК «ВУСО», яке в свою чергу відшкодувало шкоду потерпілій особи на підставі договору добровільного страхування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні, а відтак до таких правовідносин застосовується загальний строк позовної давності.

Пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Тобто, перебіг позовної давності в даному випадку слід відраховувати від моменту виникнення страхового випадку, а саме з 08.04.2014 року.

З даним позовом до суду позивач звернувся лише 12.12.2017р., тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Суд не бере до уваги посилання представника позивача на переривання строку позовної давності під час звернення до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 майнової шкоди у порядку регресу, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2016р. задоволений, оскільки такий позов мав інший предмет та його було подано з інших підстав.

Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

За змістом ст.141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.27 Закону України «Про страхування», ст.993 ЦК України, а також ст.ст. 4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова група «TAC» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди у порядку регресу відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюються з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 16.03.2020р.

СуддяН.Г. Остапенко