КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року року м. Київ

Справа 755/3534/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/14357/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Суддя-доповідач Желепи О.В.,

суддів Олійник В.І., Кулікова С.В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року (у складі судді Катющенко В.П., повний текст складено 15.09.2020 року )

в справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення (повернення) грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_3 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом, в якому просила суд: розірвати договір про купівлю-продаж та виготовлення меблів від 18.05.2019 р. № 0234, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 ; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь приватної особи ОСОБА_3 суму попередньої оплати згідно з Договором 1 у розмірі 30 560 грн; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь приватної особи ОСОБА_3 пеню в сумі 9 244,40 грн за несвоєчасне виконання зобов`язань; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь приватної особи ОСОБА_3 суму попередньої оплати згідно з Договором 2 у розмірі 1 500 грн; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь приватної особи ОСОБА_3 додаткові витрати, понесені ОСОБА_3 , в сумі 15 000 грн; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь приватної особи ОСОБА_3 понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначає, що 18 травня 2019 року між нею та відповідачем був укладений договір № 0234 про купівлю-продаж та виготовлення меблів, а саме кухонного гарнітуру в кількості та за ціною, обумовленою у договорі та додатку до договору, а саме на суму 38 200,00 грн. На виконання умов п. 3.2 договору позивач передала попередню плату у розмірі 80% від вартості у розмірі 30 560,00 грн. Оскільки строк поставки товарів згідно з договором був прострочений, 25 липня 2019 року позивач звернулася до відповідача з вимогою поставити товар на суму попередньої оплати або повернути сплачені кошти, на що відповіді не отримала. Обов`язок повернути попередню оплату або передати оплачений товар на сьогоднішній день відповідачем не виконаний. У відповідності до п. 5.3 договору виконавець за порушення строків поставки товару зобов`язаний сплатити 0,2% вартості товару, вказаної у п. 3.1 договору, за кожен день прострочення поставки товару. Враховуючи, що станом на дату пред`явлення позову поставка товару відповідачем не здійснена, він зобов`язаний сплатити пеню, нараховану за період з 28 червня 2019 року по 28 вересня 2019 року у сумі 9 244,40 грн. Крім того, 12 червня 2019 року позивач уклав із відповідачем в усній формі договір про постачання побутової техніки, а саме витяжки Franke, на виконання якого ОСОБА_3 перерахувала на рахунок відповідача кошти в сумі 1 500 грн, що підтверджується платіжним дорученням. Також через постійні зміни строків постачання корпусних меблів, позивач зазнав матеріальних та моральних збитків. Через недотримання термінів було демонтовано та виведено з експлуатації старі корпусні меблі, для чого наймався персонал, оплачувалась утилізація, а також було сплачено додаткові кошти за пришвидшення ремонту у приміщенні. У зв`язку з тим, що товар не був поставлений, змонтований та переданий у власність, позивач не мала змоги нормально харчуватись та змушена була купувати тимчасові меблі, у зв`язку з чим зазнала витрат на суму 15 000,00 грн, з яких: демонтаж кухні 600 грн; вантажники 400 грн; вантажний транспорт 1 050 грн; вивіз старих меблів 500 грн; пришвидшення ремонтних робіт 2 800 грн; купівля тимчасових меблів 1 200 грн; купівля готової їжі протягом 2 тижнів через неможливість готувати вдома - 5 600 грн; моральні і матеріальні збитки через подання заяви до правоохоронних органів і самостійний пошук відповідача - 2 850 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу та виготовлення меблів від 18 травня 2019 року № 0234, укладений між ОСОБА_3 та фізичною особю-підприємцем ОСОБА_2

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 41 304 гривні 40 копійок та судовий збір в сумі 1 681 гривня 60 копійок, а всього 42 986 (сорок дві тисячі дев`ятсот вісімдесят шість) гривень.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, 12.10.2020 року згідно поштової відмітки, ОСОБА_1 в інтересах ФОП ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що оскаржуване рішення прийняте без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, а також порушенням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Так, в обґрунтування своєї апеляційної скарги, відповідач вказує, що факт оплати готівкою попередньої оплати за надання послуг суб`єктом господарювання (фізичною особою-підприємцем) повинно оформлюватися відповідно до норм Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148. Позивачем не було підтверджено жодними належними та допустимими доказами факт внесення передплати у розмірі 30 560 (тридцять тисяч п`ятсот шістдесят) гривень за договором купівлі-продажу та виготовлення меблів № 0234 від 18 травня 2019 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Таким чином, судом не взято до уваги норми Положення НБУ, яке регулює порядок підтвердження сплати коштів у готівковій формі, чим порушено норми як матеріального, так і процесуального права.

При цьому, зазначає, що платіжне доручення, яке міститься у матеріалах справи та на яке посилається позивач, як на підтвердження перерахування грошових коштів Відповідачу, не містить жодних реквізитів отримувача, що унеможливлює встановлення особи, якій було перераховано кошти. Також не співпадають дати платежів, оскільки Позивач стверджує, що оплата відбулася 12 червня 2019 року, а у матеріалах справи наявне лише платіжне доручення на суму 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, яке датовано 12 липня 2019 року. Доводи Позивача про сплату будь-яких коштів на рахунок Відповідача не знайшли свого підтвердження та є безпідставними.

08 грудня 2020 року на електронну поштову адресу Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, обґрунтований тим, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованами і такими, що ніяким чином не спростовують висновків рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 травня 2019 року між позивачем, ОСОБА_3 , замовником, та відповідачем, ФОП ОСОБА_2 , виконавцем, було укладено договір № 0234 купівлі-продажу та виготовлення меблів, відповідно до умов якого виконавець взяв на себе зобов`язання поставити і передати у власність замовника корпусні меблі (товар) та здійснити їх монтаж відповідно до специфікації матеріалів і фурнітури, та індивідуального схематичного плану, що додаються і є невід`ємною частиною даного Договору, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити товар у порядку та на умовах, визначених у договорі.

Згідно із пп. 1.3 договору виконавець здійснює поставку та монтаж товару впродовж 42 календарних днів з моменту підписання цього договору, але не пізніше 28 червня 2019 року.

У відповідності до розділу 3. Вартість товару і порядок розрахунків договору загальна вартість товару становить 38 200 грн та на момент підписання договору покупцем вноситься передплата у розмірі 80% від вартості товару, вказаної у п.3.2 договору, яка становить - 30 560 грн. Остаточну суму доплати за товар покупець сплачує після поставки товару.

На виконання умов договору, при його підписанні 18 травня 2019 року позивач, ОСОБА_3 , передала відповідачу, ФОП ОСОБА_2 , готівкові кошти у розмірі 1 100 дол. США.

За пп. 1.4 договору надання послуг підтверджується підписанням сторонами акту прийому передачі товару.

Відповідач своїх зобов`язань за договором №0234 18 травня 2019 року не виконав, на дзвінки позивача не відповідає.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_3 заявлений позов повністю підтримала, з підстав викладених у ньому, та просила задовольнити. Додатково показала, що оспорюваний договір був укладений у присутності свідка ОСОБА_4 , який також був присутнім коли позивач передавала передоплату за договором. 18 травня 2019 року позивач передала відповідачу 1 100 дол. США по курсу 26,32 грн, що навіть трошки більше 30 560 грн. Зі слів відповідача декілька місяців були проблеми із поставками, пошкодження фурнітури. Відповідач сказав, що може встановити витяжку і це буде коштувати 1 500 грн. Через декілька днів відповідач зник із поля зору - сторінку на Фейсбук видалив, телефон не обслуговувався. Всі старі меблі були демонтовані та вивезені, було неможливо нормально харчуватися. 1 500 грн позивач переказала на картку позивача. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат у розмірі 15 000,00 грн, то доказів на їх підтвердження позивач не має.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показав, що він є цивільним чоловіком позивача, та спільно вони прийняли рішення про замовлення нових кухонних меблів. У мережі Інтернет вони знайшли контакти ФОП ОСОБА_2 , домовились з ним про зустріч. Відповідач приїхав, обговорили кухню, він зняв заміри, ціна та строк виготовлення влаштували. У присутності свідка позивач передала відповідачу 1 100 дол. США, що відповідає 30 560,00 грн. Перемовини із відповідачем проводила позивач, згодом відповідач запропонував придбати витяжку, дав номер рахунку, на який позивач перерахувала кошти. За декілька днів до поставки кухні, відповідач зник - видалив сторінку на Фейсбук, вимкнув телефон.

Згідно із ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Положеннями ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно із ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Таким чином, укладений між позивачем та відповідачем договір №0234 від 18 травня 2019 року являє собою змішаний договір, що містить одночасно елементи договору купівлі-продажу та договору підряду.

За приписами ч.1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч.1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 872 Цивільного кодексу України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов виснову, що позивач, як замовник, виконала всі, покладені на неї договором №0234 від 18 травня 2019 року, обов`язки, а відповідач станом на день розгляду цієї справи зобов`язання за договором не виконав, що є підставою для розірвання договору та стягнення із відповідача на користь позивача сплаченої суми попередньої оплати у розмірі 30 560,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те що, не було підтверджено жодними належними та допустимими доказами факт внесення передплати у розмірі 30 560 грн. та не надано суду платіжний документ оформлений у відповідності з п. 23 розділу III "Порядок оформлення касових операцій" Положення НБУ, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до договору№ 0234 від 18 травня 2019 року, пунктом 3.2 договору передбачено, що на момент підписання договору Покупець вносить плату у розмірі 80 % від вартості послуг у розмірі 30560,00 грн. Таким чином, усі визначені істотні умови договору купівлі- продажу сторонами погоджені. Договір підписаний , він передбає його підписання лише у тому випадку, якщо кошти будуть передані у визначеній сумі цього договору. Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що в його присутності позивач передала відповідачу 1 100 дол. США, що відповідає 30560,00 грн.

Посилання відповідача на те, що він в порушення, зазначеної ним же інструкції не оформив належним чином касовий документ, не свідчить про те, що позивач не передавала йому гроші. Тим більше за умовами договору не було передбачено перерахування коштів за оформленим платіжним дорученням, а була визначена передача до моменту підписання договору, що узгоджується з поясненнями позивача та показаннями свідка.

За нормою ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

За п. 5.3 договору виконавець за порушення строків поставки товару, вказаних у п. 1.3 цього договору, зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,2% вартості товару, вказаної у п. 3.1 даного товару, за кожен день прострочення строків поставки товару.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З урахуванням положень п.п. 3.1, 5.3 договору та фактичного прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором, згідно із позовними вимогами, за період з 28 червня 2019 року по 28 вересня 2019 року , сума пені, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, складає 9 244,40 грн, із розрахунку 38 200 грн вартість товару х (0,2% х 121 робочих днів).

Доводи скарги, в частині недоведеності перерахування коштів за витяжку в сумі 1500 грн., спростовується наступним.

Ухвалою районного суду від 08 липня 2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів від АТ «Універсал Банк», на виконання ухвали 01 вересня 2020 року від АТ «Універсал Банк» надійшла інформація .

Відповідно до платіжного доручення № від 12 липня 2019 року ОСОБА_3 здійснила переказ коштів у сумі 1 500,00 грн на рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно з інформацією, наданою АТ «Універсал Банк», картка № НОМЕР_2 відкрита на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив наявні докази та встановив, щокошти у сумі 1 500,00 грн, які були перераховані ОСОБА_3 на картковий рахунок відповідача у якості передоплати за постачання побутової техніки - витяжки, фактично є безпідставно набутим відповідачем майном, а тому підлягають поверненню.

Крім того, ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанціїстороною відповідача ( скаржником) будь-яких належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин, в тому числі щодо своєчасного виконання ним умов договору або ж невиконання позивачем умов оспорюваного договору, не надано.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі відсутні доводи, щодо правильності та правомірності нарахування пені.

Апеляційним судом оскаржуване рішення переглядається в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору № 0234 від 18 травня 2019 року; стягнення із відповідача на користь позивача суми попередньої оплати у розмірі 30 560,00 грн, пені в сумі 9 244,40 грн та коштів у розмірі 1 500,00 грн., в частині щодо понесення додаткових витрат у сумі 15 000,00 грн., в апеляційному порядку рішення не переглядається так як в цій частині воно не оскаржено.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, та приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги суд дійшов висновку, що суд першої інстанції встановив обставини справи, оцінив надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367,369, 374, 375, 381-383, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: