Провадження № 2/756/5374/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 року Оболонський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.

секретаря Одягайло Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що між ними 07 березня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції м. Києва було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 452.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою.

Спільне життя з відповідачем не склалось, з причини того вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, між ними постійно виникають сварки, що призвело до втрати почуття взаємної любові та поваги один до одного.

Шлюбних відносин сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, ніяких взаємних турбот один про одного не здійснюють. Вважає подальше спільне життя з відповідачем та збереження сім`ї неможливим.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, звернулася до суду з заявою, в якій просила розглянути справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Шлюб між сторонами було зареєстровано 07 березня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції м. Києва, про що зроблено актовий запис № 452.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою.

Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що сторони не проживають однією сім`єю, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, надання строку на примирення - недоцільне.

Таким чином, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог і необхідність їх задоволення судом.

Щодо вимог позивачки про визначення місця проживання дитини із нею суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

За приписами статті 161 СК України. якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При вирішенні даної справи суд вважає доцільним звернутись до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дітей визначається за згодою батьків.

Спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини у випадку відсутності такої згоди між батьками вирішується органом опіки та піклування або судом (ст.161 СК України).

Аналіз вказаних положень національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч.2 ст.161 СК України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкою не надано суду доказів наявності спору між батьками щодо місця проживання дитини, про його існування не повідомив суд і відповідач.

Таким чином, суд вважає, що спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній, підстав для судового захисту прав дитини шляхом визначення його місця проживання з матір`ю суд не вбачає та приходить до висновку про відмову у задоволенні даної частини позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, 5, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити частково.

Розірвати шлюб, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 07 березня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського району управління юстиції м. Києва, актовий запис № 452.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Після розірвання шлюбу відновити позивачці дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м.Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М.Майбоженко