ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Слюсар Я.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3600 грн., щомісячно.

Позов мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, з червня 2020 року вони з відповідачем не проживають разом. Оскільки, відповідач не бере участі у матеріальному утриманні дитини, вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін.

26 жовтня 2020 року відповідачем через канцелярію суду подано Відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів обґрунтованості позовних вимог. Окрім того, позивач не надала суду доказів того, що їх син проживає на даний час разом з нею, а також не надала підтвердження здійснення повного утримання сина та в чому воно полягає, а також доказів, що він самоусунувся від обов`язку здійснювати утримання сина. Разом з тим, зазначив, що за їх спільною з позивачем домовленістю на протязі з липня 2020 року по сьогоднішній час він неодноразово проводив покупки товарів для їхнього спільного сина. Звертаючись до суду з даним позовом позивач не вказує за який рахунок вона утримує сина, оскільки не працює та ніколи ніде не працювала, з моменту укладення шлюбу знаходиться на його утриманні, з дати народження сина саме він поклав на себе зобов`язання щодо утримання матері та сина, які виконує по теперішній час. Тому, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, а саме в розмірі 2500,00 грн..

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони з 26 грудня 2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 виданим 26 грудня 2019 року.

Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено Свідоцтвом про його народження Серія НОМЕР_2 виданим 02 квітня 2020 року.

Як вбачається із Довідки № 88 виданої Пилипівською сільською радою Фастівського району Київської області 16 червня 2020 року, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно положення абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, у розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

Так, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно наявної в матеріалах справи Довідки про доходи виданої ТОВ «Благода Компані», відповідач по справі працює на посаді Водій навантажувача в ТОВ «Благода Компані», його заробітна плата за період з 01 грудня 2019 року по 31 травня 2020 рік становить 86931 грн. 03 коп..

Враховуючи вимоги ст. 184 СК України, суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем.

Так, Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 грудня 2020 року становить 1921,00 грн..

Обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, при цьому цей обов`язок покладається як на матір дитини так і на батька.

Згідно зі ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, як вказав Верховний Суд України у правовій позиції від 6.11.2013 року у справі № 6-113цс13, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації у порядку передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 3600 грн. є не обґрунтованим, проте приймаючи до уваги матеріальне становище дитини, яка потребує матеріальної допомоги, матеріальне становище відповідача, а також визнання відповідачем позову у розмірі 2500,00 грн., приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, і до досягнення сином повноліття.

Оскільки позовну заяву стороною позивача було подано до суду 08 вересня 2020 року, суд враховуючи положення ч. 1 ст. 191 СК України, вважає за можливе присудити стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 08 вересня 2020 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 840 грн. 80 коп..

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 180-182,184 СК України, 10, 81, 141, 178, 277-279, 258-259, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, а саме з 08 вересня 2020 року і до досягнення сином повноліття.

В решті позову відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт номер НОМЕР_4 виданий 23 березня 2020 року органом 3247, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серія НОМЕР_5 виданий Чернівецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 20 березня 2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Осаулова Н.А.

Повний текст виготовлено 23.12.2020 р.