П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020року м. Київ

Справа № 362/4616/19

Провадження: № 22-ц/824/14739/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Гулієв М.Д.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Устенко Іллі Олександровича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ковбеля М.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Васильківська міська рада Київської області, Управління Держгеокадастру у Васильківському районі, про визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до рішення Васильківської міської ради Київської області від 09.02.2007 року він отримав безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Під час отримання технічної документації на дану земельну ділянку йому стало відомо про те, що на цю земельну ділянку вже видано кадастровий номер, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дана земельна ділянка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 . В той же час, рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації на спірну земельну ділянку відповідачу не надавалося та рішення про затвердження такої документації Васильківською міською радою не приймалося. За таких обставин, просив визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :07:013:0370, площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстровану за відповідач ем ОСОБА_2 .

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2020 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Устенко І.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що відповідач оформив земельну ділянку в незаконний спосіб, оскільки рішенням сесії Васильківської міської ради Київської області ОСОБА_2 не надавалось дозволу на виготовлення технічної документації, а надана до справи копія рішення органу місцевого самоврядування сфальсифікована. Також, посилався на те, що отримати будь-які документи, які підтверджують, що відповідач в законний спосіб отримав земельну ділянку не представилось можливим. Зазначає, що після отримання відповідного рішення міськради позивач звернувся до КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського р-ну» для оформлення технічної документації на спірну земельну ділянку, однак, йому було відмовлено у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка знаходиться поза кадастровою картою меж м. Василькова Київської області. Як убачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності відповідачем набуто на підставі рішення сесії Васильківської міської ради Київської області від 25.10.2013 року, але це не є можливо, оскільки цим рішенням саме ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації. Докази на підтвердження наведених обставин не були долучені до позовної заяви, оскільки на момент пред`явлення позову не входили в предмет доказування. За таких підстав просив долучити до матеріалів справи лист Васильківської міськради Київської області від 29.04.2014 року, листи Держгеокадастру від 01.06.2017 року та від 11.06.2019 року.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та 24 листопада 2020 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його адвокат Шумило Н.М. зазначили, що правовстановлюючий документ щодо права власності відповідача на спірну земельну ділянку, в тому числі, і рішення Васильківської міської ради Київської області, на підставі якого він отримав право власності, є чинним, та позивачем не оспорюється, і на час розгляду справи не скасоване, а тому, враховуючи дану обставину, суд першої інстанції правильно вважав, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав, а отже підстав для скасування внесених до Державного земельного кадастру відомостей про спірну земельну ділянку та державної реєстрації цієї земельної ділянки немає.

В судовому засіданні адвокат Устенко І.О. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити.

Адвокат Шумило Н.М. в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів та встановлено судом, відповідно до архівного витягу із рішення Шістнадцятої сесії Васильківської міської ради п`ятого скликання №08.01-16-У від 09.02.2007 року, даним рішенням передано у приватну власність та надано в користування земельні ділянки громадянам для будівництва житлових будинків та господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства в розмірах і умовах згідно додатку, надано дозвіл на розробку технічної документації по оформленню права користування земельною ділянкою, при цьому було вирішено, що остаточні площі земельних ділянок будуть встановлені при розробці технічної документації для видачі державних актів, що засвідчують право на землю, в тому числі, позивачу ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11,12).

Рішенням 45 сесії 6 скликання Васильківської міської ради Київської області від 25.10.2013 року внесено зміни до рішення 16 сесії Васильківської міської ради 5 скликання №08.01-16-У від 09.02.2007 року, а саме пункт 2 та пункт 3 викладено в наступній редакції:

"2. Зобов`язати гр. ОСОБА_1 розробити проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність після укладання договору з землевпорядною організацією, яка має відповідну ліцензію на її складання.

3. Проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність погодити згідно чинного законодавства і подати на затвердження сесії Васильківської міської ради з метою оформлення та видачі документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку" (а.с. 10).

Згідно інформаційної довідки №176332866 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.08.2019 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за кадастровим номером :07:013:0370, площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Васильківської міської ради Київської області №04.462-49-VI від 25.10.2013 року (а.с. 9).

Відповідно до листа Васильківської міської ради Київської області №323/01-27 від 06.06.2019 року за період з 04.08.2017 року по 06.06.2019 року рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 та рішення про затвердження технічної документації на земельну ділянку Васильківською міською радою не приймалося(а.с 13).

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області №04-15/1717від 23.12.2019 року, в місцевому фонді документації із землеустрою Відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області відсутня правоустановлюючадокументація із землеустрою на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 74).

Згідно витягуз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності інформаційної довідки № 178939206 від 28.08.2019 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за кадастровим номером :07:013:0370, площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Васильківської міської ради Київської області №04.174-49-VI від 14.02.2014 року (а.с. 65).

Листом Васильківськоїміської ради Київської області №129/01-23 від 10.02.2020 року повідомлено про те, що надати інформацію стосовно прийняття чи неприйняття міською радою рішення щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації ОСОБА_2 немає можливості, оскільки в організаційному відділі апарату Васильківської міської ради відсутні протоколи проведення 49 сесії Васильківської міської ради 6 скликання від 14.02.2014 року - том 1, том 2, том 8 та будь-яка інформація стосовно проведення даної сесії в електронному вигляді. Також повідомлено про те, що за фактом втрати справ, що віднесені до номенклатури організаційного відділу апарату Васильківської міської ради відповідно до розпорядження міського голови було проведено службове розслідування, за результатами якого направлено відповідне звернення до ГУ НП України в Київській області (а.с. 82).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що правовстановлюючі документи щодо права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, в тому числі, і рішення Васильківської міської ради Київської області №04.174-49-VI від 14.02.2014 року, на підставі якого відповідач зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку, є чинним, не скасованим та позивачем не оспорюється, а отже позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав в частині предмету позову.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, в редакції, чинній на момент розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

З аналізу статей 13, 15, 16 Цивільного кодексу України слідує, що право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальний характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Разом з тим, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 статті 16). Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Суть державної реєстрації прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи поданий позов, посилався, зокрема, на відповідь Васильківської міської ради від 06.06.2019 року № 323/01-27, відповідно до якої за період з 04.08.2017 року і по теперішній час рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , не приймалося.

В той же час, згідно наданої позивачем інформаційної довідки №176332866 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.08.2019 року державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_2 була здійснена на підставі рішення Васильківської міської ради Київської області №04.462-49-VI від 25.10.2013 року.

Як убачається із наявних в матеріалів справи документів, які підтверджують право власності, державним реєстратором під час реєстрації права власності на земельну ділянку було допущено описку у зазначенні підстав виникнення права власності.

Згідно витягуз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.08.2019 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за кадастровим номером :07:013:0370, площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , саме на підставі рішення Васильківської міської ради Київської області №04.174-49-VI від 14.02.2014 року, а не на підставі рішення Васильківської міської ради Київської області №04.462-49-VI від 25.10.2013 року (а.с. 65).

Тобто, рішення Васильківської міської ради Київської області було прийнято на користь відповідача до 2017 року.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, адвокат Устенко І.О. в інтересах ОСОБА_1 вказував на те, що інформація, висловлена у листі Васильківської міської ради Київської області № 129/01-23 від 10.02.2020 року не підтверджує прийняття Васильківською міською радою Київської області рішення щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації ОСОБА_2 , а тому є підстави вважати, що дане рішення взагалі не приймалось, а витяг, долучений до матеріалів справи, не може бути належним доказом на підтвердження цієї обставини.

Отже, позивач, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, поставив під сумнів факт прийняття даного рішення Васильківською міською радою Київської області та його дійсність.

Однак, такі доводи не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення позову, оскільки факт підробки чи фальсифікації документу (доказу) може бути встановлений лише вироком суду в рамках кримінального провадження. В даному випадку такі посилання позивача можуть бути оцінені судом лише як припущення.

Окрім того, лист Васильківської міської ради Київської області № 129/01-23 від 10.02.2020 року не є належним доказом того факту, що таке рішення не приймалось, а свідчить лише про неможливість надання відповідної інформації у зв`язку із втратою справ та відсутністю в організаційному відділі апарату Васильківської міської ради протоколів проведення 49 сесії Васильківської міської ради VI cкликання від 14.02.2014 року в електронному вигляді.

Слід відмітити, що позивач, заявляючи вимоги про скасування права власності відповідача на спірну земельну ділянку, не надав доказів, що це є одна і та ж сама земельна ділянка, право власності на яку він набув у 2007 році, проте до теперішнього часу не оформив правовстановлюючі документи.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач не оспорює підстави набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку та правовстановлюючі документи щодо права власності ОСОБА_2 , позивач також не порушує питання щодо незаконності прийнятого Васильківською міською радою рішення.

Суд першої інстанції правильно вважав, що обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним для відновлення порушеного, на його думку, права. Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем і відповідачем. Ефективним способом захисту права власності позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а оспорення підстави набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку, та лише як наслідок, скасування державної реєстрації на цю земельну ділянку.

З урахуванням вказаних обставин та наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні усіх обставин справи, дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а зводяться лише до незгоди з ухваленим судом рішенням.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Устенко І.О. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Устенко Іллі Олександровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2020 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль