22-ц/804/929/20

Головуючий у 1 інстанції Шиян В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого суді Принцевської В.П.

суддів Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю.

секретар Сікора М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2019 року у цивільній справі 265/10246/18 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом, третя особа: Маріупольська міська рада,

В С Т А Н О В И В :

10 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди заподіяної терористичним актом у розмірі 10000 доларів США, що еквівалентно 280000 гривень. В обгртунування заявленого позову посилалася на те, що 24 січня 2015 року був здійснений обстріл Лівобережного району міста Маріуполя Донецької області. За наслідками обстрілу було вбито близько 30 осіб, поранено близько 117 мирних жителів міста. Також було пошкоджено та зруйновано рухоме і нерухоме майно громадян. За даним фактом СБУ було відкрите кримінальне провадження за ч.3 ст. 258 КК України. Внаслідок зазначеного обстрілу також було пошкоджено будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить їй на праві приватної власності. Вартість вказаного будинку становить приблизно 70 000 доларів США. В якості відшкодування завданих збитків їй надана 1/2 частка двокімнатної квартири АДРЕСА_2 . Крім того, на підставі рішення Маріупольської міської ради їй надана грошова допомога у розмірі 60 000 гривень. Проте, виділена частка квартири не покрила матеріальних збитків завданих терористичним актом. Різниця між варістю зруйнованого будинку та варістю наданої квартири становить предмет спору по справі. Просила зобов`язати державу Україна в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби Україна відшкодувати їй за рахунок коштів Державного бюджету України завдану матеріальну шкоду заподіяну терористичним актом за пошкоджений будинок АДРЕСА_1 , у розмірі 10000 доларів США, що еквівалентно 280 000 гривень.

Разом із позовною заявою до суду надійшла заява позивачки ОСОБА_1 про призначення оціночно-будівельної експертизи.

22 січня 2019 року представником відповідача Державної казначейської служби України Носенко С.В. надане клопотання про застосування трирічного строку позовної давності та відмову у задоволенні позову з цих підстав.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася позивачка і оскаржила його в апеляційному порядку. Вона посилалася на те, що суд не повно з`ясував обставини справи і ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просила скасувати рішення суду.

Позивачка до суду не з`явилася, повідомлена про час і місце судового засідання судовою повісткою, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення з особистим підписом ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивачки повністю підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Представник відповідача - держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України, до суду не з`явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник третьої особи - Маріупольської міської ради, також до суду не з`явився, також повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки і представника відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відмовити в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

В статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами ст. 21 ч. 1 п.6 Кодексу цивільного захисту України соціальний захист та відшкодування відповідно до законодавства шкоди, заподіяної їхньому життю, здоров`ю та майну внаслідок надзвичайних ситуацій або проведення робіт із запобігання та ліквідації наслідків.

Судом правильно встановлено, що на підтвердження своїх позовних вимог, позивачкою було надано:

копію паспорта громадянина України НОМЕР_1 виданого 27 жовтня 1998 року Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецький області, із зазначеним місцем реєстрації: квартира АДРЕСА_2 ;

рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 220 від 16 вересня 2015 року, про надання двокімнатної квартири АДРЕСА_2 на склад родини 2 особи, замість будинку АДРЕСА_1 , за умови передачі до міської комунальної власності будинку АДРЕСА_1 , зруйнованого в результаті обстрілу мікрорайону «Східний», та земельної ділянки по АДРЕСА_1 ;

витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 47943827 від 19 листопада 2015 року, ОСОБА_1 належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 ;

договір дарування від 16 серпня 1991 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої державної нотаріальної контори міста Маріуполя, згідно з яким ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Реєстровий номер 2-1015. Вказаний договір будо зареєстровано в БТІ міста Маріуполя 10 грудня 1992 року;

державний акт на землю ДН № 9088308, за № 376 від 14 вересня 2004 року, згідно з яким ОСОБА_1 належить земельна ділянка АДРЕСА_1 , площею 0,0462 га;

Позивачем ОСОБА_1 , разом з позовом було подано клопотання про призначення оціночно будівельної експертизи, яка надасть можливість встановити розмір фактично відшкодованої матеріальної шкоди та різницю між належної до відшкодування вартості майна і фактично відшкодованої вартості майна.

До вказаного клопотання не було долучено питань, які необхідно поставити перед експертом, а також не було визначено експертного закладу якому необхідно доручити проведення експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Статтею 105 ЦПК України передбачені випадки, коли суд зобов`язаний призначти експертизу. Обставини зазначені в позовіних вимогах позивача ОСОБА_1 не підпадають під перелік випадків обов`язкового призначення судом експертизи.

Також позивачка ОСОБА_1 жодного разу не прибула до судових засідань, не висловила думку з приводу заявленого клопотання про призначення експертизи ні усно, ні письмово.

Представник позивача ОСОБА_1 , - адвокат Пудак О.І. під час підготовчого судового засідання не заявила клопотання про призначення експертизи, не надала суду перелік питань, які необхідно поставити перед експертом, не висловила бажання щодо експертного закладу, в якому необхідно проводити експертизу. При цьому не заперечувала проти призначення справи до розгляду. В подальшому представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пудак О.І. надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

До апеляційної скарги позивачка додала Звіт про оцінку від 30.04.2015 року, який виконано «Центром експертних послуг» м. Маріуполя оцінювачем ОСОБА_2 , з якого вбачається, що матеріальна шкода спричинена будинку позивачки внаслідок вказаного терористичного акту складає 419 071 грн. Також в цьому Звіті вказано суму матеріальної шкоди, яка спричинена терористичним актом рухомому майну позивачки 198 272 грн.

Апеляційний суд враховує, що позивачка звернулася з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої тільки нерухомості, про відшкодування шкоди спричиненої рухомому майну позивачка вимог не заявляла.

Також апеляційний суд враховує, що в якості відшкодування вказаної матеріальної шкоди спричиненої будинку позивачки, Маріупольською міською радою їй надана 1/2 частка двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , а також, на підставі рішення Маріупольської міської ради їй надана грошова допомога у розмірі 60 000 гривень. При цьому, ОСОБА_1 не надала суду доказів про вартість 1/2 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка ОСОБА_1 просить суд зобов`язати Державу в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби Україна відшкодувати їй за рахунок коштів Державного бюджету України завдану матеріальну шкоду заподіяну терористичним актом за пошкоджений будинок АДРЕСА_1 , у розмірі 10000 доларів США, що еквівалентно 280 000 гривень.

В своєму позові ОСОБА_1 посилається на ті обставини, що остаточно визначитися із змістом позовної вимоги ( в частині грошової суми) можливо лише після відповіді експерта, тому заявлена до стягнення грошова сума має попередній характер, і буде уточнена позивачкою після проведення відповідних експертиз. Розрахунків розміру заподіяної шкоди суду надано не було. Клопотання про експертизу не було підтримано, доповнено питаннями та визначенням експертного закладу в якому вона повинна бути проведена. Клопотань про витребування будь яких доказів а також самих доказів на підтвердження розміру заподіяної шкоди, суду надано не було.

Суд правильно врахував вимоги ст. 13 ЦПК України, за якою суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби Україна про відшкодування їй за рахунок коштів Державного бюджету України завданої матеріальної шкоди, яка заподіяна терористичним актом за пошкоджений будинок АДРЕСА_1 , у розмірі 10000 доларів США, що еквівалентно 280 000 гривень не підлягають задоволенню у зв`язку з не доведенням.

Керуючись ст. 375, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційна скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді