Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

№ 610/2120/20

№ 2/610/724/2020

16.12.2020 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: Стригуненко В.М.

за участі

секретаря: Паточки А.М.,

розглянувши в місті Балаклія Харківської області у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зменшивши їх з 1/4 на 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, та відкликавши судовий наказ, на підставі якого стягуються аліменти, з відділу державної виконавчої служби.

В обґрунтування зазначив, що 14.11.2019р. він вдруге зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 . У вказаному шлюбі народилась дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дружина не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку, інших доходів не має. З ними також проживають ще двоє дітей дружини від попереднього шлюбу. Родина на даний час повністю перебуває на його утриманні. Вважає, що його сімейний стан змінився, а майновий стан погіршився, у зв`язку з чим він не може сплачувати аліменти у раніше встановленому судом розмірі. Крім того, позивач з родиною змушений винаймати житло, сплачувати комунальні послуги, на що витрачати додаткові кошти. Зазначив, що його єдиним доходом є заробітна плата, розмір якої після сплати аліментів, податків, орендної плати та комунальних послуг не дозволяє повноцінно матеріально забезпечити свою родину. Вважає, що зменшення розміру аліментів не завдасть шкоди інтересам доньки, оскільки 1/6 частина його заробітку перевищує мінімальний розмір аліментів.

22.10.2020р. судове засідання було відкладено за клопотанням відповідача у зв`язку з перебуванням її на лікарняному.

18.11.2020р. відповідачем було подано до суду заперечення на позовну заяву, які в розумінні ст. 178 ЦПК України є відзивом на позов, в якому вона зазначила, що рівень фінансової забезпеченості та місце трудової діяльності позивач з моменту стягнення аліментів не змінилися, він тривалий час має постійний дохід, тобто його матеріальне становище не погіршилось, народження другої дитини в новій родині не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментних виплат для першої дитини. Крім того, позивач не сплачує аліменти на утримання другої дитини, а дружина позивач отримує щомісячну допомогу на утримання дитини від держави. Відповідач додаткових матеріальних можливостей для утримання доньки не має, нової сім`ї не створила. Потреби їх доньки не стали меншими, а навпаки зросли, оскільки вона вступила до вищого навчального закладу. До того ж, вона потребує додаткових витрат на розвиток здібностей та оздоровлення, проживання в гуртожитку, проїзд та інші потреби, що разом становить близько 5000грн. Додаткових добровільних грошових коштів на утримання дитини позивач не переказує. Вважає, що позивач в зв`язку з позмінним графіком роботи має змогу знайти додаткові способи отримання доходу для повноцінного забезпечення своєї нової родини без збитку для першої дитини. Тому, просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 37-39).

24.11.2020р. позивачем було подано відповідь на відзив, в якому посилався на суттєве збільшення його витрат на харчування, одяг, медичне забезпечення та інше, оскільки у нього народилася друга дитина, яка, як і друга дружина, яка не працює, повністю перебувають на його утриманні. Після сплати всіх платежів у нього залишається менше 3000грн., яких недостатньо для належного утримання нової родини. Зазначив, що аліменти на другу дитину, яка проживає з ним, не сплачує, бо в цьому немає необхідності. Щомісячний розмір державної допомоги становить 860грн. та витрачається виключно для забезпечення дитини. Вказує про те, що грошове забезпечення на кожного з членів його родини становить близько 1333грн., а аліменти на першу дитину він сплачує близько 2000грн. на місяць, що є неспівмірним. При цьому, відповідач на рівні з ним повинна утримувати їхню доньку (а.с. 50, 51).

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав (а.с. 53).

Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов не визналаз підстав, викладених у запереченнях на нього (а.с. 59).

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 40).

За судовим наказом Балаклійського районного суду Харківської області від 27.04.2018р. з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 13 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, або зміни сімейного чи матеріального стану сторін (а.с. 6).

Позивач 14.11.2019р. зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (а.с. 7) в якому у них народилась дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Дохід ОСОБА_1 за період з лютого по липень 2020 року після утримань податків і зборів, а також аліментів у розмірі 12586,46грн., становить 38027,26грн., що підтверджується копією довідки про доходи від 10.08.2020р. № 38 (а.с. 9).

Відповідно до довідки про склад сім`ї, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані позивач, його дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_5 , а також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 10).

За наданим позивачем договором оренди житлового приміщення від 01.03.2019р., ОСОБА_8 було на дано у користування строком на 2р. житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , за що вона повинна вносити орендну плату у розмірі 1500грн. кожного місяця (а.с. 11, 12).

Дружини позивача, крім їх спільної дитини, має ще двох дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які навчаються в Слобожанській гімназії № 2 Зміївської районної ради Харківської області (а.с. 13-16).

Згідно довідки № 527/2020 від 08.09.2020р. ОСОБА_3 навчається на 1 курсі, першого (бакалаврського) рівня вищої освіти, факультету економічної інформатики, денної форми навчання, спеціальність 186 «Видавництво та поліграфія» Харківського національного економічного університету ім. Семена Кузнеца. Зарахована до ВНЗ з 15.09.2020р. на навчання за державним замовленням. Строк навчання до 30.06.2024р. (а.с. 43).

З виписки з карткового рахунку вбачається, що 08.09.2020р. було сплачено 2080грн. за проживання у гуртожитку ОСОБА_3 (а.с. 41).

Відповідно до податкової накладної та товарного чеку № 44 від 16.09.2020р. ОСОБА_11 у ФОП ОСОБА_12 було придбано ноутбук за 12300грн. (а.с. 42).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз положень ст. 192 СК України дає підстави для висновку, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: суттєві зміни матеріального та сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Така зміна обставин має настати після того, як суд або батьки (за домовленістю) визначили первісний розмір аліментів, при цьому, вирішуючи спір, суд зобов`язаний застосувати як положення ст. 192 СК України, так і низку інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК України, ст. 183 СК України).

Порядок здійснення наказного провадження регламентовано розділом ІІ ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

В силу ч. 7 ст. 170 ЦПК України У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що позивач і зробив.

Разом із тим, підстави для зменшення розміру аліментів передбачені матеріальним законом, а саме ст. 192 СК України. Такими підставами є зміна матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що після видачі судового наказу 27.04.2018р. про стягнення з нього аліментів на утримання дитини змінилися обставини, що впливають на визначений розмір аліментів у зв`язку з тим, що у нього змінився сімейний стан та матеріальне становище він одружився та в нього народилася ще одна дитина, яка разом з дружиною потребують його матеріальної допомоги, тобто на даний час у нього на утриманні перебуває дружина та двоє дітей, тому він не має можливості сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Отже, наявність у позивача на утриманні дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її матері ОСОБА_1 , яка знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, самі по собі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв'язку з одруженням та народженням дитини від цього шлюбу.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судуу постанові від 16 вересня 2020 року в справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положення ст. 192 СК України не містять вичерпного переліку обставин та підстав, що можуть бути підставою для зміни розміру аліментів, оскільки частина перша вказаної норми передбачає можливість наявності інших обставин, що можуть слугувати підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Позивач також посилався на те, що у зв'язку з навчанням дітей дружини в смт. Слобожанське Зміївського району Харківської області змушений орендувати там житло за 1500 гривень щомісячно, сплачує комунальні послуги, після сплати яких, а також аліментів, у нього залишається менше 3000 гривень в місяць, на підтвердження чого надав лише копію договору оренди, де навіть не він є орендарем.

Проте жодних доказів фактичної сплати орендної плати, зокрема, квитанцій, чеків, розписок тощо, та в певному розмірі комунальних послуг не надав. Сам по собі договір оренди не є доказом понесення вищевказаних витрат.

Суд не враховує ці доводи як достатню підставу для зменшення розміру аліментів ще й тому, що позивач сам обрав для себе місце проживання у орендованій квартирі, а не у гуртожитку, або міг орендувати дешевше житло тощо.

Не може спонукати до зменшення розміру аліментів й те, що ОСОБА_1 утримує дітей своєї дружини від попереднього шлюбу, позаяк такого законного, договірного чи з інших підстав обов`язку він не набув, а якщо й це робить, то виключно з доброї волі.

Перш за все, обов`язок з утримання цих дітей з максимально можливим урахуванням їх інтересів має здійснюватись батьками.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ст. 268 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Тому зменшення розміру аліментів через добровільну участь позивача в утриманні та вихованні не його дітей неприпустимо.

Те, що на даний час дружина позивача не працює, оскільки доглядає за малолітньою донькою не може бути обставиною, яка свідчить про зміну його майнового стану, тим більш ця обставина, яка позивачем до того ж належними доказами не підтверджена, має тимчасовий характер (до досягнення дитиною трьох років).

Позивач посилається на те, що після сплати податків та зборів, орендної плати, комунальних платежів, розмір яких не зазначає та які можуть різнитися в залежності від опалювального періоду, та аліментів у нього залишається близько 3000грн., що не дозволяє йому повноцінно матеріально забезпечувати його нову родини. Грошове забезпечення на кожного з членів його родини, з урахуванням державної соціальної допомоги, становить близько 1333грн. на місяць.

На даний час позивач працевлаштований в Шебелинському відділенні технологічного транспорту і спеціальної техніки філії «Бурове управління «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування». З наданої позивачем довідки про доходи вбачається, що його середньомісячний дохід з вирахуванням податків та зборів складає 8435,62грн., сума, яка залишиться після вирахування аліментів - 6337,88грн.

Тобто, на кожного з трьох членів його сім'ї залишається на утримання по 2112,63грн. в місяць, що є навіть трохи більшим ніж він сплачує на утримання першої дитини (в середньому на місяць 2097,74грн.), яка має таке ж право на належний рівень проживання і забезпечення, як і відповідач, а також друга дитина.

Крім того, як підтверджено самим позивачем, на утримання дитини надається також державна соціальна допомога у розмірі 860грн.

Батько зобов'язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою. Це відповідає інтересам дитини та захищає її права.

Тому, посилання позивача на неспроможність повноцінно забезпечувати нову родину через сплату ним аліментів у первісному розмірі, суд вважає безпідставними.

Крім того, з наданої позивачем довідки про доходи не вбачається, який дохід він отримував на час винесення судового наказу про стягнення з нього аліментів, а тому не можливо зробити висновок про те, що його матеріальний стан з того часу погіршився.

До того ж, відповідач зазначила, що неповнолітня донька вступила до вищого навчального закладу, тому її витрати збільшились, а народження другої дитини в новій родині не повинно відображатись на матеріальному забезпеченні першої дитини.

Таким чином, у справі відсутні достатні та об`єктивні докази про те, що від дня винесення судового наказу матеріальне становище позивача змінилося, погіршився його стан здоров`я, а зазначені позивачем підстави для зменшення розміру аліментів не свідчать про погіршення його матеріального становища, тому він має змогу забезпечити свої витрати у достатніх, розумних розмірах навіть після вирахування суми аліментів, та не буде ставити себе та свою родину у скрутне матеріальне становище.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років на цей час встановлений у розмірі 2395 гривень.

Отже, встановлений розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства та інтересам неповнолітньої дитини, а його зменшення за наведених мотивів позову, не може буде задоволено, оскільки не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Вимога про відкликання судового наказу є похідною та безпосередньо залежить від вирішення основної вимоги про зміну розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд виходить з принципів судочинства про змагальність судового процесу та ухвалення рішення судом лише на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то судовий збір не підлягає відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

Повністю відмовити в задоволенні позову.

Дата складання повного судового рішення 21 грудня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_2 .

Головуючий В.М. Стригуненко