Провадження № 2/761/6689/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Буцан Р.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Агропроспереріс Банк» про визнання неправомірним рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» про визнання неправомірним рішення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.04.2018 року позивач уклав з Акціонерним товариством «Агропросперіс Банк» договір банківського вкладу № 055820 із щомісячною виплатою процентів на строк 12 місяців по 05.04.2019 р. За невідомих обставин для позивача, відповідач прийняв рішення відмовити йому в обслуговуванні шляхом дострокового розірвання договору №055820 від 05.04.2018 р. на підставі ч.1 ст. 10 Закону України №1702-VII. Про прийняте рішення відповідач його не повідомив, копію рішення не надіслав. Вважає, рішення Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» від 06.07.2018 року про відмову йому в обслуговуванні на підставі ч.1 ст. 10 Закону України №1702-VII є незаконним, оскільки останній не встановив факт подання позивачем під час здійснення ідентифікації недостовірної інформації або подання інформації з метою введення відповідача в оману. Таким чином, просить визнати неправомірним рішення Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» від 06.07.2018 р. про відмову клієнту ОСОБА_1 в обслуговуванні шляхом дострокового розірвання договору №055820 банківського вкладу від 05.04.2018 року на підставі ч.1ст. 10 Закону України №1702-VII.

20.07.2020 р. відкрито провадження у даній справі, з урахуванням положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.09.2020 р. Акціонерне товариство «Агропросперіс Банк» надав до суду відзив, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що 05.04.2018 року позивач звернувся до відповідача з проханням укласти договір банківського вкладу фізичної особи та депозитний рахунок, а також укласти аналогічні договори та відкрити депозитні рахунки на ім`я ОСОБА_2 згідно довіреності від 22.11.2014 року, та ОСОБА_3 згідно довіреності від 27.07.2016 року. Після перевірки документів всім трьом особам було відкрито депозитні рахунки. Позивач 10.04.2018 року звернувся до відповідача з проханням укласти договір банківського вкладу та відкрити депозитні рахунки ОСОБА_4 згідно довіреностей б/н від 04.03.2017 року. Після перевірки всіх необхідних документів було відкрито депозитний рахунок ОСОБА_4 . Таким чином, із позивачем та усіма зазначеними вище особами укладено відповідні договори банківського вкладу терміном дії до 12 місяців, а саме: із позивачем - договір №055820 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 05.04.2018 р., із ОСОБА_2 - договір №055819 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 05.04.2018 р., із ОСОБА_3 - договір №055818 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 05.04.2018 р., із ОСОБА_4 - договір №055842 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 10.04.2018 р. Позивачем власноручно заповнено опитувальники клієнтів від 05.04.2018 р. для відкриття позивачем на підставі довіреностей рахунків на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , та опитувальник клієнта від 10.04.2018 р. для відкриття рахунків на ім`я ОСОБА_4 . У кожному із опитувальників позивач власноруч вказав, що джерелом надходження коштів на відкритті рахунки є пенсія та/або власні заощадження зазначених осіб. 02.07.2018 р. позивач звернувся до відповідача зі скаргою №1 від 02.07.2018 р. де власноручно письмово повідомив, що кошти розміщенні ним за довіреностями на рахунках ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також кошти, які він вимагає розмістити на ім`я ОСОБА_5 , належать особисто позивачу, а не власникам рахунків, яким він відкрив рахунки за довіреностями. Також відповідач 10.07.2018 р. на виконання ч.1 ст. 10 Закону України №1702-VII повідомив Державну службу фінансового моніторингу України «про проведення операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про осіб, які мають або мали намір встановити ділові відносини та/або провести фінансові операції» що підтверджується «Витягом з реєстру операцій по фінансовому моніторингу на дату 10.07.2018 р.). Також, відповідачем листом від 11.07.2018 р. №71-922 повідомив Національний банк України про відмову від подальших ділових відносин, шляхом дострокового розірвання укладених депозитних договорів, та договорів банківського рахунку з позивачем та з особами, на ім`я яких він відкрив рахунки: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідач не отримав від Національного банку України будь-яких зауважень чи питань. Зазначає, що позивач у заяві не вказав, яким саме органом управління або посадовою особою відповідача прийнято рішення, не вказав номер рішення та його зміст. Відповідач повідомив позивача про дострокове розірвання договорів своїм листом від 09.07.2018 р. №24-900, який за своєю формою та змістом не є рішення і не містить посилання на будь-яке рішення відповідача. Оскільки, оскарження цього листа не є предметом позову та предметом спору, просить в позові відмовити.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що 05.04.2018 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Агропросперіс Банк» укладено договір банківського вкладу фізичної особи «Класичний» № 055820.

Відповідно до п.1.1 договору, банк відкриває вкладнику рахунок для обліку строкових коштів № НОМЕР_1 та приймає на зберігання грошові кошти на строк 12 місяців з 05.04.2018 р. по 05.04.2019 р. на умовах цього договору.

Так, як свідчать надані докази, і дана обставина, не заперечується сторонами, 06.07.2018 р. відповідачем прийнято рішення відмовитися від подальших ділових відносин із ОСОБА_1 , шляхом дострокового розірвання договору № 05580 банківського вкладу фізичної особи від 05.04.2018 р. на підставі ч. 1 ст.10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Разом з тим, 13.1.2018 р. Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким задоволено позов ОСОБА_1 до АТ «Агропросперіс Банк» про скасування рішення про дострокове розірвання договорів від 05.04.2018 р.

Визнано дії Публічного акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» щодо розірвання договору № 055820 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 05.04.2018 р., розірвання договору № 2601 банківського рахунку фізичної особи від 05.04.2018 р. та закриття рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 неправомірними.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Агропросперіс Банк» вчинити дії щодо належного виконання умов договору № 055820 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 05.04.2018 р., розірвання договору № 2601 банківського рахунку фізичної особи від 05.04.2018 р.

21.02.2019 р. Київський апеляційний суд залишив апеляційну скаргу ПАТ «Агропросперіс Банк» без задоволення», рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2018 р. без змін.

За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, судом встановлено, що дії відповідача не відповідають вимогам Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Позивач ОСОБА_1 вважає незаконним рішення відповідача щодо відмови в обслуговуванні на підставі ч.1ст. 10 Закону України №1702-VII, зважаючи на положення ст. 525, 526,614 ЦК України, а тому вважає, що його права мають були захищені шляхом визнання неправомірним зазначеного рішення.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Особа, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

За змістом зазначеної норми матеріального права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За приписами ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Так, як свідчать матеріали справи, права позивача було захищено шляхом визнання дій ПАТ «Агропросперіс Банк» щодо розірвання договору № 055820 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від05.04.2018 р. неправомірними та зобов`язано банк вчинити дії щодо належного виконання умов договору, що є належним способом захисту прав.

З врахуванням наведеного, з огляду на те, що визнання рішення банку неправомірним не передбачено чинним законодавством, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 2-5,11-13,141,223,258,259,263,268,280-285,352,354 ЦПК України, ст.ст. 15,16,525,526,614 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» про визнання неправомірним рішення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: