Справа № 523/7462/18
Провадження №2/523/1588/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мица А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача грошової компенсації за Ѕ частину вартості ремонтно-будівельних робіт, матеріалів та вартість експлуатації машин та механізмів по реконструкції, ремонту, благоустрою та оздобленню частини домоволодіння АДРЕСА_1 , в розмірі 584138,50 грн.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що 02 серпня 1097 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС Ленінської районної адміністрації Одеської міської ради народних депутатів, актовий запис № 188.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2013 року по справі № 523/14926/13-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Рішення набрало законної сили 08 листопада 2013 року.

До реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_2 за договором дарування, який був укладений 26 травня 1997 року, набула у власність 3/5 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

На час укладання договору дарування домоволодіння складалось з трьох кам`яних жилих будинків загальною житловою площею 105,7 кв.м. частка домоволодіння, яка належала відповідачу складалась з відокремленого житлового будинку, який розташований на окремій земельній ділянці, мала окремий вхід та складалась з будівель та споруд, а саме, житлового будинку літ. «А» з прибудовою літ. «а», сараїв літ. «Ф», «У» та вбиральні літ. «И». житловий будинок літ. «А» з прибудовою літ. «а» - загальною площею 34,2 кв.м., в тому числі житловою 16,8 кв.м., складався з приміщень кухні площею 8,3 кв.м.; житлової кімнати площею 16,8 кв.м.; коридору площею 9,1 кв.м.

Під час спільного проживання у шлюбі в частині домоволодіння, яка належала відповідачу, спільними зусиллями відповідача та позивача, в період з 1997 року по 2004 рік, були проведені ремонтні та будівельні роботи, внаслідок яких домоволодіння було збільшено у своїй вартості.

Після проведення реконструкції, частка домоволодіння що належала відповідачу складається з житлового будинку літ. «А» з прибудовою літ. «А1» загальною площею 53,3 кв.м., в тому числі житловою 30,1 кв.м., та складається з приміщень: санвузол площею 4,1 кв.м., коридор площею 3,3 кв.м., житлова кімната площею 18,1 кв.м., кухня площею 13,5 кв.м., житлова кімната площею 12,0 кв.м., коридор площею 2,3 кв.м., та споруд, а саме, гаражу літ. «Я»,огорожі, мостіння.

В 2012 році після реконструкції будівля була введена в експлуатацію, що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації №ОД3 від 14.03.2012 року яка була зареєстрована в ДАБК в Одеській області.

Право власності на реконструйоване домоволодіння відповідач не отримала, що перешкоджає позивачу у поділі спільного майна.

Відповідач під час шлюбу не працювала та не отримувала доходів. Позивач під час шлюбу працював та весь заробіток витрачав на утримання сім`ї та реконструкцію будинку.

Відповідач не визнає права позивача на частку домоволодіння тому позивач змушений звернутись до суду.

Позивач посилається на положення ст.ст. 60, 61, 68, 69, 70 , 71 СК України, ст.ст.331, 376 ЦК України.

Щодо визначення об`єкту права спільної сумісної власності подружжя, позивач замовив у судового експерта оціночно-будівельну експертизу, згідно висновку якої вартість ремонтно-будівельних робіт, матеріалів та вартість експлуатації машин та механізмів по реконструкції, ремонту, благоустрою та оздоблення частини спірного домоволодіння, які виконувались в період з 1997 року по 2008 року, складає 1168277,00 грн., у тому числі: заробітна плата 238058 грн., вартість матеріалів 793313 грн., вартість експлуатації машин та механізмів 18263 грн., загальновиробничі витрати 118643 грн.

Позивач вважає, що оскільки відповідач не надає згоду на поділ спільного майна подружжя, а саме майно неможливо поділити, то він має право на стягнення грошової компенсації вартості ремонтно-будівельних робіт, матеріалів та вартість експлуатації машин та механізмів по реконструкції, ремонту, благоустрою та оздоблення частини спірного домоволодіння, в розмірі Ѕ частки.

Представник відповідача проти позову заперечував посилаючись на те, що позивачем не доведено суттєвого збільшення вартості майна дружини, яке було набуто нею ще до шлюбу. Єдиним доказом на якому ґрунтуються позовні вимоги є висновок оціночно-будівельної експертизи №47 від 04.05.2018 року, який складено з використанням переліку робіт по реконструкції будинку відповідача, який підписаний позивачем, та висновком експертного дослідження №454/1 від 20.01.2015 року. В цих вихідних даних відсутні будь-які ідентифікуючі ознаки будівельних матеріалів та їх кількість.

Також, висновок експертного дослідження №454/1 від 20.01.2015 року не може бути визнано належним доказом, так як в ньому відсутня вимога про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (ч.5 ст.106 ЦПК України). На письмові запитання представника відповідача експерт не змогла надати достовірну відповідь з яких джерел вона брала інформацію про кількість, найменування та ідентифікуючі ознаки будівельних матеріалів, про які зазначено у висновку №47 від 04.05.2018 року.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України №3505/5 від 12.12.2011 року, судовому експерту забороняється самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.

Отже, у розумінні ст.ст. 77,78,79 ЦПК України, висновок експерта №47 від 04.05.2018 року не є належним, допустимим та достовірним доказом.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції.

Судом встановлено:

Спір між сторонами виник щодо поділу спільного майна подружжя будівельних матеріалів, з використанням яких проведено ремонтні роботи 3/5 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

02 серпня 1097 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС Ленінської районної адміністрації Одеської міської ради народних депутатів, актовий запис № 188.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2013 року по справі № 523/14926/13-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Рішення набрало законної сили 08 листопада 2013 року.

До реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_2 за договором дарування, який був укладений 26 травня 1997 року, набула у власність 3/5 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

На час укладання договору дарування домоволодіння складалось з трьох кам`яних жилих будинків загальною житловою площею 105,7 кв.м. частка домоволодіння, яка належала відповідачу складалась з відокремленого житлового будинку, який розташований на окремій земельній ділянці, мала окремий вхід та складалась з будівель та споруд, а саме, житлового будинку літ. «А» з прибудовою літ. «а», сараїв літ. «Ф», «У» та вбиральні літ. «И». житловий будинок літ. «А» з прибудовою літ. «а» - загальною площею 34,2 кв.м., в тому числі житловою 16,8 кв.м., складався з приміщень кухні площею 8,3 кв.м.; житлової кімнати площею 16,8 кв.м.; коридору площею 9,1 кв.м.

Після проведення реконструкції, частка домоволодіння що належить відповідачу складається з житлового будинку літ. «А» з прибудовою літ. «А1» загальною площею 53,3 кв.м., в тому числі житловою 30,1 кв.м., та складається з приміщень: санвузол площею 4,1 кв.м., коридор площею 3,3 кв.м., житлова кімната площею 18,1 кв.м., кухня площею 13,5 кв.м., житлова кімната площею 12,0 кв.м., коридор площею 2,3 кв.м., та споруд, а саме, гаражу літ. «Я»,огорожі, мостіння.

Судовими рішеннями, які набрали законної сили рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 26.06.2015 року (справа №523/7748/14-ц) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності, визнання майна особистою приватною власністю, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення часток у спільній сумісній власності, поділ майна подружжя, та постановою Апеляційного суду Одеської області від 17.01.2018 року (справа №523/173/17) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, встановлені обставини (ч.4 ст.82 ЦПК України) придбання відповідачем майна в особисту приватну власність, яке в подальшому було ремонтовано, перебування сторін у шлюбі, участь сторін у веденні спільного господарства та ремонтних роботах 3/5 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Щодо визначення кількості, ваги, найменування, виробника та інших індивідуальних характеристик та властивостей спірних будівельних матеріалів позивач посилається на висновок оціночно-будівельної експертизи №47 від 04.05.2018 року (а.с.24,т.1).

Зазначений висновок експертизи проведено без надання експерту товаро-транспортних накладних які підтверджують вартість будівельних матеріалів, із застосуванням державних кошторисних норм згідно ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва», та без надання доступу експерту до обстеження будівель та споруд, де виконувались будівельно-ремонтні роботи.

Згідно вищевказаного висновку вартість ремонтно-будівельних робіт, матеріалів та вартість експлуатації машин та механізмів по реконструкції, ремонту, благоустрою та оздоблення частини спірного домоволодіння, які виконувались в період з 1997 року по 2008 року, на час проведення експертизи, складає 1168277,00 грн., у тому числі: заробітна плата 238058 грн., вартість матеріалів 793313 грн., вартість експлуатації машин та механізмів 18263 грн., загальновиробничі витрати 118643 грн.

Суд відхиляє вимоги позивача, про стягнення вартості заробітної плати, вартості експлуатації машин та механізмів та загальновиробничі витрати, так як зазначене не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.61 СК України).

Щодо вартості матеріалів 793313,00 грн.

Судом встановлено, що будівельні матеріали, які використовувались під час реконструкції 3/5 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , являють собою змонтовані конструкції, є елементами будівлі і відокремити їх та встановити варіант розподілу між співвласниками в частках технічно не можливо, їх можливо розділити лише у вартісному показнику.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Висновок оціночно-будівельної експертизи №47 від 04.05.2018 року не дає відповіді на питання про обсяг спільно нажитого майна (без врахування приватної власності дружини) та джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

За час шлюбу сторони фактично здійснили реконструкцію 3/5 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яка є самочинним будівництвом, тому не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з частиною першою статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Проте належних доказів на підтвердження збільшення вартості належної відповідачу ОСОБА_2 частини житлового будинку позивачем на надано, що є його процесуальним обовязком у силу статей 10, 60 ЦПК України.

Також матеріали справи не містять інших доказів щодо джерела і часу придбання спірного рухомого майна, його вартості та наявності на час припинення спільного господарства, а висновок оціночно-будівельної експертизи №47 від 04.05.2018 року не дає відповіді на це питання.

Отже, доказ по справі - висновок оціночно-будівельної експертизи №47 від 04.05.2018 року не є допустимим доказом (ч.2 ст.78 ЦПК України).

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загалом,позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 5,6,10, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 18.12.2020 року.

Суддя