Справа № 336/2549/19
Пр. № 2/336/263/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 , третя особа публічне акціонерне товариство «НАСК «ОРАНТА», про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив 20 травня 2020 року, про відшкодування шкоди, що заподіяно дорожньо-транспортною пригодою.

В заяві зазначив, що о 19-00 годині 26 листопада 2018 року біля будинку № 143 по вулиці Українській в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода з участю транспортного засобу «МAN F2000», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , KOGEL SN24, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який під час руху заднім ходом не переконався в тому, шо це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху та здійснив наїзд на перешкоду, а саме: лінію електропередачі, внаслідок чого стався обрив дротів електропередачі та пошкодження електроопори № 2. Винним у вчиненні порушень правил безпеки руху, що призвели до настання вказаних наслідків, на підставі постанови суду від 19.02.2019 року, яка набрала законної сили, визнаний відповідач, який допустив порушення вимог п. п. 10.9, 1.5 «Правил дорожнього руху України».

Спричинена майну позивача, а саме: електроопорі ВЛ 0,4 кВ ТП 214 Рб 6 оп. № 2, шкода відповідно до акту виконаних робіт за період з 27.11.2018 року по 29.11.2018 року обчислюється сумою в 59770 грн. 04 коп., яку, як і витрати зі сплати судового збору, що обчислюються сумою в 1921 грн., позивач просить присудити йому з відповідача.

Ухвалою судді від 29.04.2019 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Заходи забезпечення позову, доказів в справі не приймалися.

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, надавши суду заяву, яка містить прохання про вирішення справи у його відсутність, задоволення позову, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

За вказаних обставин суд у відповідності до ст. ст. 211, 223 ГПК України знаходить за можливе вирішення справи без участі представника позивача.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, до суду не з`явився. Відзиву на позов, заяви про проведення судового розгляду без його участі або клопотання про відкладення судового розгляду суду не надав.

За згаданих обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

З письмових пояснень третьої особи випливає, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «МAN F2000», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , KOGEL SN24, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована третьою особою. У березні 2020 року позивач звернувся до страхової компанії із заявою про отримання страхового відшкодування, внаслідок розгляду якої було прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з неподанням відповідної заяви впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що о 19-00 годині 26 листопада 2018 року біля будинку № 143 по вулиці Українській в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода з участю транспортного засобу «МAN F2000», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , KOGEL SN24, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який під час руху заднім ходом не переконався в тому, шо це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху та здійснив наїзд на перешкоду, а саме: лінію електропередачі, внаслідок чого стався обрив дротів електропередачі та пошкодження електроопори № 2. Винним у вчиненні порушень правил безпеки руху, що призвели до настання вказаних наслідків, на підставі постанови суду від 19.02.2019 року, яка набрала законної сили, визнаний відповідач, що допустив порушення вимог п. п. 10.9, 1.5 «Правил дорожнього руху України» (а. с. 7).

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як випливає із змісту ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З наведеного положення цивільного законодавства випливає, що обов`язок особи, винної у вчиненні порушення дорожнього руху, що призвело до ушкодження предметів матеріального світу, відшкодовувати спричинену її діями шкоду настає лише у випадку недостатності страхового відшкодування, отриманого потерпілим від страховика.

Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування перелічені в статі 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Правовий висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 31), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, тоді обсяг відповідальності страхувальника обмежується різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц, і його зміст відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує суд при розв`язанні цього спору.

Дійшовши висновку про задоволення позову, суд бере до уваги, що поданню позову до особи, винної у спричиненні шкоди має передувати звернення потерпілого до особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди, і враховує такі встановлені судом обставини.

Відповідальність ОСОБА_1 застрахована публічним акціонерним товариством «НАСК «ОРАНТА» за полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ № 9511261 та АМ № 7564759 (а. с. 67).

Публічне акціонерне товариство «НАСК «ОРАНТА» листом № 09-02-20/3719 від 14.04.2020 року відмовило у виплаті страхового відшкодування через неподання потерпілим заяви про страхове відшкодування впродовж року після події дорожньо-транспортної у відповідності до ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.

За вказаних обставин право потерпілого на отримання відшкодування опиняється у глухому куті і набуває ознак такого, що лише декларовано і не може бути ефективно реалізовано.

Метою цивільного судочинства є ефективний захист порушеного цивільного права відповідно до ст. 2 ЦПК України.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оскільки право потерпілого від дорожньо-транспортної пригоди за вказаних обставин не може бути дієво реалізовано із застосуванням положень цивільного законодавства, що регулюють правовідносини в сфері страхування, в тому числі страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд вважає за необхідне застосувати правовідносини, які витікають із спричинення шкоди, виходячи з такого.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу ( ст. ст. 3, 5 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди у повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). В той же час така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, що завдала шкоди, у випадку, коли суми страхового відшкодування буде недостатньо для покриття фактично спричиненої шкоди ( ст. 1194 ЦК України).

Як зазначено, вирішення питання про відшкодування шкоди шляхом отримання страхового відшкодування від страховика відповідальної за спричинення шкоди особи виявилось неефективним.

Разом з тим право особи потребує дієвого захисту.

Згідно із ст. 1187 ЦК України шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а із змісту ст. 1188 ЦК України випливає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Загальні правила відшкодування шкоди встановлені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, яку спричинено неправомірними діями майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що спричинила її.

Як випливає з роз`яснень п. 4 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Обставини спричинення шкоди майну позивача встановлені постановою суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, тому в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України її висновки є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи.

Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У зв`язку з тим, що внаслідок вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення майно, що на відповідній правовій підставі перебувало в управлінні позивача, зазнало ушкоджень, а він поніс збитки, що пов`язані з отриманою шкодою і становлять вартість відновлювального ремонту в сумі 59770 грн. 04 коп., які підтверджені допустимими доказами, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позову про стягнення з відповідача цих видатків.

Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства судовий збір, сплачений позивачем, підлягає присудженню йому з відповідача.

Керуючись ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, 25, , майнову шкоду в сумі 59770 грн. 04 коп., судовий збір в сумі 1921 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива