Справа № 496/2223/18
Провадження № 2/496/263/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Мединської К.І.,

представника позивача - ОСОБА_5.,

представника відповідача - Іорданова В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Промінь», про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданих дорожньо-транспортною пригодою та стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, який згодом уточнив та в якому просив стягнути з Фермерського господарства «Промінь» (далі ФГ «Промінь») на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 29925,54 грн., моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. та судові витрати, свої вимоги мотивує тим, що 26 серпня 2017 року о 21:05 годинні ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Renault» р/н НОМЕР_1 , який належить ФГ «Промінь», виконуючи посадові обов`язки, тобто рейс відповідного подорожнього листа, рухаючись по автомобільній дорозі М-15 18 км. + 400 м. Одеської області (Біляївський район), не вибрав безпечну дистанцію руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Хюндай» р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався попереду нього, в результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. 03 жовтня 2017 року постановою Арцизського районного суду Одеської області ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Вартість матеріального збитку пошкодженого автомобіля «Хюндай» складає 113542,54 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у СК «Княжа», яка відшкодувала ОСОБА_1 кошти у сумі 91000,00 грн. Тому ОСОБА_1 не відшкодована сума у розмірі: 22 542,54 грн. - різниця між матеріальним збитком та відшкодованою сумою, 1000 грн. - франшиза, 5750 грн. - лікування травми після ДТП, 10000 грн. - юридична допомога, 50000 грн. - моральна шкода. Також представник позивача зазначив, що моральна шкода спричинена ОСОБА_1 полягає в тому, що в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди йому спричиненні тілесні ушкодження у вигляді посттравматичної цервикалгії, корешкового синдрому, які спричинили йому фізичну біль та душевні страждання у вигляді безсоння. ОСОБА_1 проходив лікування спричинених йому тілесних ушкоджень у ПП «Медичному центрі доктора Стариша».

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву в якому просив залишити без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 в повному обсязі, свої вимоги мотивував тим, що позивачем не долучено жодного доказу на підтвердження факту дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_1 , належності транспортного засобу HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_2 , саме ОСОБА_1 , що наводить сумніви що останній є належним позивачем; участі у вказаній дорожньо-транспортній пригоді хоч одного працівника ФГ «ПРОМІНЬ, до якого подано позов; вини ОСОБА_2 в зазначеній у позові дорожньо-транспортній пригоді. В зв`язку із зазначеним представник відповідача вказав, що стягнення з ФГ «ПРОМІНЬ» заявленої суми матеріальної та моральної шкоди є не можливим. Також представник відповідача зазначив, що позивачем порушено порядок дослідження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, а саме позивач у порушення приписів законодавства не дочекавшись спливу встановленого законом 10-денного строку 30.08.2017 р. уклав з ФОП ОСОБА_3 договір про здійснення оцінки вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу також ФГ «ПРОМІНЬ» було позбавлено можливості скерувати свого уповноваженого представника на здійснювану оцінку та можливості реалізувати своє право на захист, адже повідомлення про дату та місце його проведення скеровано ФГ «ПРОМІНЬ» не було внаслідок чого заявлені до відшкодування складові суми розміру шкоди не можна вважати достовірними. Таким чином представник відповідача зазначив, що внаслідок порушення встановленої ст. 34 Закону №1961-IV процедури визначення суми майнової шкоди від ДТП ФГ «ПРОМІНЬ» не може нести відповідальність у формі відшкодування завданої шкоди ОСОБА_1 . Позивачем у порушення вимог ст. 34 Закону № 1961-ІV було залучено неуповноваженого суб`єкта для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, внаслідок чого надані на підтвердження заявленої до відшкодування суми документи - не є належними та допустимими доказами, а заявлена сума майнової шкоди у розмірі 22 542,54 грн. не є обґрунтованою. Жодним з долучених до позову документів не засвідчується наявність за ФОП ОСОБА_3 одного із статусів - працівника страхової компанії, експерта або аварійного комісара. Таким чином, звіт щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №545/8-17 від 01.09.2017 р., нанесеного власнику автомобіля держ. номер НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП, здійснений ФОП ОСОБА_3 , не є належними та допустимими доказами суми матеріальних збитків, завданих позивачу внаслідок ДТП, також у зв`язку з тим, що звіт щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №545/8-17 від 01.09.2017р. складено з порушенням вимог методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, не містить обов`язкових реквізитів та окремих предметів дослідження, а тому не є допустимим та достовірним доказом, а, отже, не може бути покладено в основу обґрунтування стягуваної суми у сумі 22 542,54 грн. Позивачем не надано доказів реального розміру завданої шкоди, у той час як ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» сплатила на його користь 91 000,00 грн., що може свідчити що саме ця сума є дійсним розміром завданої шкоди, також не надано належних, допустимих та достатніх доказів реального розміру завданої шкоди у сумі 113 542,54 грн., а надані докази суперечать один одному. Також ОСОБА_1 не надав належних, допустимих та достатніх доказів існування зв`язку між його хворобливим станом у січні 2018 р. та дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 26.08.2017р. Єдиний долучений до позову документ з вказаного питання - копія Витягу із амбулаторної картки від 30.01.2018р. - не може бути доказом перебування позивача у хворобливому стані внаслідок ДТП, яка мала місце 26.08.2017 р. у зв`язку з тим, що вказану виписку зроблено лише 30.01.2018 р тобто через 5 місяців з моменту ДТП, протягом періоду у 5 місяців з 26.08.2017р. по 30.01.2018р. з позивачем могло відбутися безліч обставин, які зумовили його хворобливий стан; позивачем не надано жодного доказу відсутності хвороб та перебування у гарному (у медичному розумінні) стані до моменту ДТП, що виключало б існування обставин для його хвороби без ДТП; а також не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б довели причинно-наслідковий зв`язок хворобливого стану позивача у січні 2018 р. та ДТП, яка сталася 26.07.2017р. Ще одним аргументом, який спростовує зв`язок витрат на лікування у сумі 5 750,00 грн та ДТП, яка сталася за 5 місяців до лікування - 26.08.2017 р., є та обставина, що зазначена сума не відшкодована страховою компанією. Витрати на професійну правничу допомогу також позивачем не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, тому виходячи із зазначеного представник відповідача зазначив, що на його думку позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

25.09.2018 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій вона зазначила, що відзив представника відповідача підлягає відхиленню з наступних підстав. У своєму відзиві відповідач вказує на те, що позивачем не надано жодних доказів факту дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_1 та доказів участі у цьому ДТП водіїв ФГ «Промінь» та вини ОСОБА_2 в зазначеній ДТП. Але представник позивача зазначила, що по-перше, участь у ДТП ОСОБА_1 та вини ОСОБА_2 підтверджується Постановою Арцизського районного суду Одеськой області від 03.10.2017 року по справі № 492/1168/17, яка наявна в матеріалах справи. Належність автомобіля Хюндай водію ОСОБА_1 підтверджується копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та додатком (зворотній бік) до схеми ДТП, які додані до позовної заяви та знаходяться у матеріалах справи. Таким чином, саме ОСОБА_1 являється належним позивачем. По - друге, позов заявлений не до працівника ФГ «Промінь», який являється роботодавцем ОСОБА_2 та власником транспортного засобу, причасного до ДТП, а до самого ФГ «Промінь», як відповідача тому долучати докази участі бодай одного працівника ФГ «Промінь», як відповідача по справі, не має підстав. Також представник позивача зазначила, що посилання відповідача на те, що позивачем порушено порядок дослідження пошкодженого майна для визначення причини настання страхового випадку та розміру збитків на її думку є безпідставними з наступних підстав: відповідно до Закону «Про обов`язкове страхування...» від 01.07.2004 року у страхову компанію було повідомлено про ДТП, та СК розпочала розслідування цього випадку, у зв`язку з чим була заведена страхова справа № 97. Позивач має право звертатися як до одного оцінювача, так і до кількох оцінювачів одноразово, не залежно від того, пройшло 10 днів, чи ні. Також позивач мав право взагалі не звертатися до страхової компанії. Крім того, представник позивача зазначила, що представник відповідача вийшов за рамки своєї компетентності та розглядає дії та повноваження СК, яка цілком згодна з висновками оцінювача та виплатила грошове відшкодування у рамках ліміту. Також представник позивача зазначила, що всі заявлені вимоги позивача підтверджуються належними та допустимими доказами, які наявні в матеріалах справи крім того, щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу розмір 10 000, в позовній заяві вказано помилково. Ціна позову складена без рахунку цієї суми та позивач від її відшкодування відмовляється. Тому на думку представника позивача відповідач зловживає своїми правами, заявляючи необґрунтований відзив, намагається вплинути на об`єктивний розгляд справи, затягнути його розгляд та уникнути цивільно-правової відповідальності і не відшкодовувати завдану позивачу матеріальну та моральну шкоду.

01.03.2019 року до Біляївського районного суду Одеської області надійшли заперечення від представника відповідача в яких він зазначив, що отримана відповідь на відзив за формою та змістом не відповідає вимогам ч. 2 ст. 179 ЦПК України, а саме відповідь на відзив підписано невстановленою особою з найменуванням «Адвокат», без зазначення: прізвище, ім`я та по батькові або ініціалів; реквізитів свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю або займаної посади; без долучення оригіналу або засвідченої копії довіреності, ордеру або договору про надання правової допомоги. Аналізована відповідь на відзив не містить жодних відомостей, які дозволяють ідентифікувати особу, яка склала та підписала вказаний документ, а отже має бути залишена поза увагою суду. Також представник відповідача повторно посилався на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин на які він посилається. На думку представника відповідача особою, яка підписала відповідь на відзив, невірно розтлумачено приписи ст. 34 Закону № 1961-ІV в частині залучення суб`єкта для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Представник відповідача вказав, що з системного аналізу положень ч. 2, 4 ст. 34 Закону №1961-ІV у їх взаємозв`язку випливає, що законодавцем встановлено обмежене коло осіб, які можуть визначати причини настання страхового випадку та розміру збитків, а саме: працівники страховика, експерти, аварійні комісари, а як вбачається зі звіту щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу долученого до позовної заяви, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля держ. номер НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП, здійснювала Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , на підставі договору №545/8-1 від 30.08.2017р., складає 113 542,54 грн. До позовної заяви у складі вказаного звіту долучено копії виданих на ім`я ОСОБА_3 сертифіката суб`єкта оціночної діяльності, свідоцтво про включення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача від. Разом з тим, жоден з долучених до позову та наведених вище документів не засвідчує наявності за ФОП ОСОБА_3 одного із статусів - працівника страхової компанії, експерта або аварійного комісара, - наявність якого є обов`язковим згідно з приписами ч. 2, 4 ст. 34 Закону №1961-ІV. З долученого до позову Звіту щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу випливає, що ОСОБА_3 не є працівником ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП». ОСОБА_3 не зареєстрований у встановленому законом порядку як аварійний комісар та копію Кваліфікаційного свідоцтва як аварійного комісара до позовної заяви не долучено, не зареєстровано у встановленому законом порядку як судового експерта та копію кваліфікаційного свідоцтва на підтвердження його повноважень здійснювати розрахунок суми збитків як судового експерта, до позовної заяви не долучено. Тому представник відповідача зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів наявності у ФОП ОСОБА_3 повноважень на проведення оцінки розміру матеріальних збитків, внаслідок чого доданий до позовної заяви Звіт щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №545/8-17 від 01.09.2017р., не є належними та допустимими доказами суми матеріальних збитків. Звіт щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №545/8-17 від 01.09.2017 р. складено з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, не містить обов`язкових реквізитів та окремих предметів дослідження, а тому згідно з приписами ч. 2 ст. 78 ЦПК України не є допустимим та достовірним доказом, а отже, не може бути покладено в основу обґрунтування стягуваної суми у сумі 22 542,54 грн. Вказаний висновок зроблено з метою визначення розміру матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу HYUNDAI TUCSON, державний номер НОМЕР_2 , 2008 р., станом на 01.09.2017р., який належить ОСОБА_1

22.12.2020 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору так як відповідно до листа ПАТ «Українська страхова компанія КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» розрахунок розміру страхового відшкодування з ОСОБА_1 було здійснено з урахуванням ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», коли страховик має право проводити розрахунок без замовлення експертизи у випадку досягнення згоди із потерпілим щодо розміру страхового відшкодування. ОСОБА_1 визнав факт відшкодування на його користь 91000,00 грн., тому таким чином останній визнав, що розмір завданої йому шкоди складає 91000,00 грн., яку у повному обсязі відшкодувала на його користь страхова компанія, що свідчить на думку представника відповідача про відсутність предмету спору.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив закрити провадження у справі.

Дослідивши докази по справі, заслухавши думку сторін, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що постановою Арцизького районного суду Одеської області від 03.10.2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 26 серпня 2017 року о 21:05 годинні за участю водіїв ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на автомобільній дорозі М-15 18 км. + 400 м. Одеської області (а.с. 44).

ОСОБА_2 здійснив дорожньо-транспортну пригоду 26 серпня 2017 року о 21:05 годинні на автомобілі марки «Renault» 22GVA1 р/н НОМЕР_1 , який належить ФГ «Промінь», що підтверджується копією зворотної сторони схеми ДТП (а.с. 33).

Автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 16).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) - обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

На підставі п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, заподіяна зіткненням двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, заподіяна одному з вини другого, відшкодовується винною особою.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», яка відшкодувала ОСОБА_1 кошти у сумі 91000,00 грн., що підтверджується листом представника ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» № 7111 від 28.12.2017 року та звітом по транзакціям ПАТ «ПУМБ» від 24.01.2018 року (а.с. 30, 31).

Як передбачено ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно звіту та висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 545/8-17 від 01.09.2017 року складеного СОД ФОП ОСОБА_3 , вбачається, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_2 становить 166013,69 грн., а вартість матеріального збитку становить 113 542,54 грн. (а.с. 6-28).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи те, що ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відшкодувала ОСОБА_1 кошти у сумі 91000,00 грн., а вартість матеріального збитку становить 113542,54 грн. то відповідач для повного відшкодування завданої шкоди зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 22542,54 та франшизу у розмірі 1000 грн.

Відповідно до листа-відповіді ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на запити представника ФГ «Промінь» №7 від 18.10.2019 року, вбачається, що ФОП ОСОБА_3 не є представником від ПрАТ «УСК «Княжа ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», розрахунок розміру страхового відшкодування було здійснено з урахуванням ст. 36.2, коли Страховик має право проводити розрахунок без замовлення експертизи у випадку досягнення згоди із потерпілим щодо розміру страхового відшкодування (а.с. 159).

Щодо позовних вимог позивача в частині відшкодування грошових коштів у розмірі 5750 грн. за лікування травми після ДТП та 50000 грн. моральної шкоди, суд вважає не доведеним той факт, що позивач проходив лікування травм після ДТП у зв`язку з тим, що копію Витягу із амбулаторної картки від 30.01.2018 р. (а.с. 32) та квитанції про сплату грошових коштів за медичні послуги (а.с. 29) суд не приймає як доказ перебування позивача у хворобливому стані внаслідок ДТП, яка мала місце 26.08.2017 р. у зв`язку з тим, що вказану виписку зроблено лише 30.01.2018 року, тобто через 5 місяців з моменту ДТП, протягом 5 місяців з позивачем могло відбутися безліч обставин, які зумовили б його хворобливий стан.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Згідно до п. п. 7, 8 зазначеної постанови, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представник позивача зазначає, що моральна шкода спричинена ОСОБА_1 полягає у тому, що в результаті ДТП позивачу було спричинено тілесні ушкодження у вигляді посттравматичної цервикалгії, корешкового синдрому, які спричинили йому фізичну біль та душевні страждання у вигляді безсоння, з приводу яких ОСОБА_1 проходив лікування у ПП «Медичному центрі доктора Стариша», та оскільки настання моральних страждань ОСОБА_1 представник позивача пов`язує саме з посттравматичними обставинами, зумовленими ДТП від 26.08.2017 р. внаслідок яких він начебто здійснював лікування, однак стороною позивача не доведено, позовні вимоги в частинні стягнення моральної, а тому моральна шкода не підлягає стягненню.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, тобто вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з ФГ «Промінь» адресовані неналежному відповідачу.

Суд відхиляє посилання представника відповідача, який у своїх запереченнях зазначає, що ФОП ОСОБА_3 не мав повноважень на проведення оцінки розміру матеріальних збитків та як він не зареєстрований у встановленому законом порядку як аварійний комісар та копію Кваліфікаційного свідоцтва як аварійного комісара до позовної заяви не долучено, не зареєстровано у встановленому законом порядку як судового експерта та копію кваліфікаційного свідоцтва на підтвердження його повноважень здійснювати розрахунок суми збитків як судового експерта, до позовної заяви не долучено, внаслідок чого доданий до позовної заяви Звіт щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №545/8-17 від 01.09.2017р., не є належними та допустимими доказами суми матеріальних збитків.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV у їх взаємозв`язку вбачається, що законодавцем встановлено обмежене коло осіб, які можуть визначати причини настання страхового випадку та розміру збитків, а саме: працівники страховика, експерти та аварійні комісари.

На думку суду дійсно вказані норми зазначеного Закону обмежують коло осіб, які можуть визначати причини настання страхового випадку та розміру збитків, але це коло осіб обмежується щодо дій страховика та МТСБУ, а не для фізичних осіб.

Також представник відповідача надав до суду роздруківку із сайту https://ips.ligazakon.net/document/view/FN012743?an=1 з якої вбачається, що Накозом Фонду державного майна України від 03.08.2015 року № 1090 було зупинено дію кваліфікаційного свідоцтва ОСОБА_3 НОМЕР_4 від 27.07.2013 року (а.с. 160). Але з матеріалів справи вбачається, що СОД ФОП ОСОБА_3 при складанні висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу та звіту про оцінку вартості матеріального збитку діяв як суб`єкт оціночної діяльності на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 957/16 від 28.11.2016 року (а.с. 28).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

З ст. 18 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» вбачається, що сертифікат суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання (далі - сертифікат) є документом, що засвідчує право суб`єкта оціночної діяльності на внесення його до Державного реєстру суб`єктів оціночної діяльності, які здійснюють оціночну діяльність у формі практичної діяльності з оцінки майна та які визнані суб`єктами оціночної діяльності за напрямами оцінки майна, що в ньому зазначені.

Згідно ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Отже виходячи з вищевказаного, вбачається, що ОСОБА_3 мав повноваження проводити оцінку майна, а саме автомобілю марки HYUNDAI TUCSON, державний номер НОМЕР_2 та визначати вартість матеріальних збитків.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

У відповідності ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача також слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 352,40 грн.

На підставі ст. ст. 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, 23, 1166, 1167, 979, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Фермерського господарства «Промінь» (адреса: Одеська область, Арцизький район, с. Холмське, вул. Соборна, 59, ), про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданих дорожньо-транспортною пригодою та стягнення судових витрат - задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства «Промінь» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 23542,54 грн.

Стягнути з Фермерського господарства «Промінь» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 352,40 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Повний текст рішення складено 29 грудня 2020 року.

Суддя Буран В.М.