22-ц/804/770/20
264/7076/18

Єдиний унікальний номер 264/7076/18
Номер провадження 22-ц/804/770/20
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

11 березня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Лопатіної М.Ю., Мироненко І.П.,

за участю секретаря Сікора М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2019 року у складі судді Пустовойт Т.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України, Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», треті особи: Моторне (транспортне) страхове бюро України, ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

12 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, до Державного агентства рибного господарства України, ПАТ «Київський страховий дім», треті особи: Моторне (транспортне) страхове бюро України, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому згідно уточнених позовних вимог просив стягнути з Державного агентства рибного господарства України у відшкодування матеріальної шкоди 26708,40 грн та моральної шкоди в розмірі 50000 гривень, витрати на професійну правничу допомогу та інші судові витрати в розмірі фактично понесених витрат на час винесення рішення суду. З ПАТ «Київський страховий дім» просив стягнути страхове відшкодування шкоди в розмірі 100000 гривень та пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірі 16767,12 грн обчислене за період з 17.09.2018 року по 06.03.2019 року та по час винесення рішення суду з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення виплати страхового відшкодування.

В мотивування позовної заяви, зазначив, що 05.11.2017 року внаслідок ДТП було пошкоджено його автомобіль «Toyota Corolla» чим заподіяні матеріальні збитки. Винуватцем ДТП було визнано водія автомобіля «ВАЗ 212140» ОСОБА_3 , який керував автомобілем, що належить на праві власності відповідачу - Державному агентству рибного господарства України. Також разом із водієм в автомобілі «ВАЗ 212140» в момент ДТП знаходився ОСОБА_2 , який є працівником Державного агентства рибного господарства України. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 212140» була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім». Він звертався до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, проте будь-якої виплати не отримав. У зв`язку із простроченням страхової виплати він нарахував пеню. Оскільки ДТП сталося з вини ОСОБА_3 , якому ОСОБА_2 передав керування транспортним засобом «ВАЗ 212140», а останній перебуває у трудових відносинах з Державним агентством рибного господарства України, тому саме воно має відшкодувати, завдану його працівником шкоду, власнику пошкодженого автомобіля в сумі 26708,40грн. та моральну шкоду в розмірі 50000грн. Також зазначив, що він поніс витрати на евакуацію автомобіля в сумі 1500 гривень та витрати на оцінку спричиненої шкоди в сумі 2000гривень. Крім вказаного просив стягнути зі страхової компанії ПАТ «Київський страховий дім» страхове відшкодування в розмірі 100000,00грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2019 року позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 100 000 гривень, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 17 вересня 2018 року по 12 грудня 2019 року в сумі 43008,21 гривень. Вирішено питання щодо судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов в частині стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ПрАТ «Київський страховий дім» відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Оскільки відповідач ПрАТ «Київський страховий дім» не провів виплату страхового відшкодування в сумі 100 000,00 гривень протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, чим порушив права позивача, тому повинен йому сплатити пеню, розмір якої обчислено по день постановлення рішення суду в сумі 43008,21 гривень.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення з відповідача Державного агентства рибного Господарства України відшкодування спричиненої шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для покладення відповідальності за заподіяну внаслідок ДТП на працедавця. Відповідальність юридичної особи настає у випадках коли особа з вини якої заподіяна шкода знаходяться з цією юридичною особою у трудових відносинах та була заподіяна цією особою у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. В даному випадку ДТП сталося з вини ОСОБА_3 , який не перебував у трудових відносинах з відповідачем, а як наслідок не виконував ніяких трудових обов`язків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даним рішенням позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Доводи апеляційної скарги вмотивував тим, що з Державним агентством рибного Господарства України, яке є власником автомобіля ВАЗ 212140, державний номер НОМЕР_1 , у трудових відносинах знаходився ОСОБА_2 , та за ним було закріплено вказаний автомобіль, який він передав у керування сторонній особі, тому належним відповідачем по справі є юридична особа Державне агентство рибного Господарства України. Вважає, що внаслідок недбалості власника транспортного засобу стало можливим допуск до керування автомобілем сторонньої особи в неробочій час в стані сп`яніння.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Представник відповідача Державного агентства рибного господарства України скористався правом на подачу відзиву в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їх працівником лише під час виконання останнім своїх трудових обов`язків. В даному випадку шкода завдана ОСОБА_3 , який не перебував у трудових відносинах з відповідачем і йому не передавався відповідачем автомобіль у керування. Та обставина, що ОСОБА_3 передав автомобіль ОСОБА_2 , який не мав на це права, не є підставою для відшкодування шкоди юридичною особою, так як ДТП сталося у вихідний день, коли ОСОБА_2 не виконував свої трудові обов`язки. Тобто у неправомірному заволодінні автомобілем ОСОБА_3 була недбалість не відповідача, а третьої особи.

Позивач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Державного агентства рибного господарства України Ламєйкін С.М., заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення першої інстанції - без змін.

Представник відповідача ПАТ «Київський страховий дім», представник третьої особи Моторне (транспортне) страхове бюро України, третя особа ОСОБА_2 в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини, тому колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Оскільки рішення в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, тому в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 05 листопада 2017 року в місті Маріуполі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ToyotaCorolla» державний номер НОМЕР_2 , власником якого, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є ОСОБА_4 та автомобіля «ВАЗ 212140» державний номер НОМЕР_1 , власником якого є Державне агентство рибного господарства України, під керуванням ОСОБА_3 - ОСОБА_5 .

Згідно Наказу Державного агентства рибного господарства України від 07.06.2017 року №16-аг автомобіль «ВАЗ 212140» державний номер НОМЕР_1 , як службовий автотранспорт був закріплений за головним державним інспектором відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» ОСОБА_2 та переданий йому для виконання трудових функцій 07.06.2017 року на підставі акту приймання-передачі.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 07 червня 2018 року водія автомобіля «ВАЗ 212140» державний номер АА6863РМ ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 та статті 124 КУпАП. Провадження у справі закрито на підставі п.7 ч.1 статті 247 КУпАП за закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП. В момент ДТП ОСОБА_2 перебував в службовому автомобілі «ВАЗ 212140» в якості пасажиру.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0404462 від 01.06.2017 року цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 212140» державний номер НОМЕР_1 , в період з 02.06.2017 року по 01.06.2018 року була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім».

За звітом №188 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, виконаного оцінювачем ТОВ Експертна компанія «Укравтоекспертиза» 29 вересня 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ToyotaCorolla» державний номер НОМЕР_2 , 2005 року випуску, складає 151 428,40 гривень, що дорівнює ринковій вартості вказаного транспортного засобу на дату пошкодження. Вартість відновлювального ремонту становить 301 413,60 гривень. Ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу на дату проведення оцінки, тобто залишків після ДТП дорівнює 28 220,00 гривень.

Крім зазначеного, позивач поніс витрати за послуги оцінювача по проведенню дослідження транспортного засобу та послуги евакуатора.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з положеннями Правил дорожнього руху (пунктом 2.2.), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Згідно з статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки загальний розмір заподіяної позивачу шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, тому при недостатності страхової виплати позивач має право на відшкодування заподіяних матеріальних та моральних збитків від винуватої особи.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

За змістом ст. 1187 ЦК України суб`єктом відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є особа, яка фактично володіє об`єктом підвищеної небезпеки як на відповідній правовій підставі (будь-яке титульне володіння), так і без неї (без титульне володіння), за виключенням умов, передбачених ч. 4 ст. 1187 ЦК України.

При цьому шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою, тобто у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Тобто не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом під час виконання нею своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею не укладено цивільно-правовий договір.

Таким чином відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цими особами, по-перше, в трудових відносинах, а, по-друге, шкода, заподіяна нею у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 6-229цс14).

Відповідачем долучено до матеріалів витяг з Колективного договору, прийнятого та ухваленого на спільному засіданні профспілкового комітету з роботодавцем 20.06.2017 року, п.8.11 якого передбачає, що до інспекторського складу та осіб, які залучаються до проведення рибоохоронних рейдів встановлюються п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями: початок роботи 8:00, перерва 12:00 12:45, закінчення роботи 17:00, вихідні дні: неділя та понеділок.(т.1 а.с. 45)

З табелю обліку використання робочого часу вбачається, що у неділю 05 листопада 2018 року, коли сталося ДТП у головного державного інспектора Васильченко С.В. був вихідний.(т.1 а.с.80)

Згідно стаття 56 Закону України «Про державну службу для виконання невідкладних або непередбачуваних завдань державні службовці, для яких законом не передбачено обмежень щодо роботи, на підставі наказу(розпорядження керівника державної служби), про який повідомляється виборний орган первинної профспілкової організації, зобов`язані з`явитися на службу і працювати понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні та святкові та неробочі дні у нічний час.

З журналу реєстрації наказів начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Донецькій області з основної діяльності, вбачається, що відносно ОСОБА_2 наказ про роботу у вихідний день, а саме у неділю 05 листопада 2018 року не видавався.(т.2 а.с.38,39)

З наведеного вбачається, що хоча ОСОБА_2 і володів належним відповідачу транспортним засобом ВАЗ 212140 державний номер НОМЕР_1 на відповідній правовій підставі та добровільно його передав ОСОБА_3 , проте це сталося не під час виконання ОСОБА_2 трудових обов`язків, а під час самовільного його використання для задоволення власних потреб.

Враховуючи вище наведене, суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_2 , маючи дійсне, але обмежене у часі, право користування закріпленим за ним транспортним засобом марки ВАЗ 212140 державний номер НОМЕР_1 , самовільно заволодів службовим транспортним засобом та використав його у своїх особистих цілях поза робочим часом та не у зв`язку з виконанням трудових обов`язків, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, щодо стягнення з Управління Державного агентства рибного господарства у Донецькій області вартості заподіяної шкоди.

Зазначений висновок в повній мірі узгоджується з постановою ВГСУ від 27.03.2017 року у справі №914/2117/16, а також з висновками висловленими Верховним Судом України у постановах від 28 січня 2015 року справа № 6-229цс14 та від 21.09.2016 року по справі 6-933цс16, а також Великою палатою Верховного суду 28 листопада 2018 року у справі 727/8980/15, які в силу частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковими для врахування.

З огляду на вказане доводи апеляційної скарги, що юридична особа Державне агентство рибного Господарства України повинно відшкодувати спричинену шкоду неспроможні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення відшкодування спричиненої шкоди з відповідача Державного агентства рибного господарства України є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 16 березня 2020 року.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді М.Ю. Лопатіна

І.П. Мироненко