Провадження № 2/641/73/2020 Справа № 641/5182/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Курганникової О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Варданян С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом

та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-я особа Харківська міська рада, Дванадцята харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання особи такою, що не прийняла спадщину та усунення від права на спадкування за законом,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним право власності на 1/6 частинку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були його батьками. Під час шлюбу вони придбали квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема спочатку ця квартира належала ЖБК «Домобудівельник-1», потім вона була надана батькам і у період з 1968 р. по 1980 р. вони виплатили пайові внески в повному обсязі. Зазначена квартира була оформлена на батька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . За життя матір заповітів не залишала. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_4 за життя батько залишив заповіт, відповідно до якого залишив все своє майно ОСОБА_2 . Він звернувся до дванадцятої Харківської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , однак йому була відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не було надано документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно. На момент виплати батьками пайових внесків за квартиру був чинний Кодекс про шлюб та сім`ю, відповідно до якого нажите подружжям за час шлюбу майно є їх спільною сумісною власністю. Таким чином ОСОБА_3 належала Ѕ частина спірної квартири. На момент смерті матері, з нею проживали спадкоємці першої черги: чоловік ОСОБА_4 , він та його брат ОСОБА_2 таким чином після смерті матері він прийняв спадщину, зокрема 1/6 частину спірної квартири. Відповідач ОСОБА_2 не бажає надавати нотаріусу правовстановлюючі документи на квартиру для оформлення спадщини, тому він вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 17.10.2018 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14.11.2018 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 не погодившись з первісним позовом подав до суду зустрічну позовну заяву в якій зазначив, що право власності на спірну квартиру було зареєстроване за його батьком ОСОБА_4 . У даній квартирі були зареєстровані його батьки, він та його брат ОСОБА_1 , проте з листопада 2013 року ОСОБА_1 не проживав за адресою реєстрації. У листопаді 2013 року ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_6 за згодою батька та матері були вселені в спірну квартиру. Але після вселення фактично у витратах на утримання квартири участі не приймали, систематично порушували правила співжиття, що виражалось у вчиненні фізичного та психологічного насилля щодо похилого віку батьків. Неодноразові виклики батьком ОСОБА_4 міліції, звернення до райвідділу позитивних результатів не дали і лише після того, як батько ОСОБА_4 22.10.2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації, під час розгляду даної справи ОСОБА_1 з дружиною виїхали зі спірної квартири. З 2015 року речей ОСОБА_1 в спірній квартирі не було. Окрім цього, весь цей час ОСОБА_1 до батьків не навідувався, не піклувався про них, не цікавився їх життям і взагалі з ними не спілкувався. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати, яка заповітів не залишала. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько, який за життя залишив заповіт, відповідно до якого заповів все майно йому. Спадщина після смерті ОСОБА_3 складається за Ѕ квартири, яку фактично прийняли спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , оскільки саме вони проживали із спадкодавцем на час її смерті. Про те, що мати померла ОСОБА_1 дізнався від знайомих та замість допомоги став висловлюватись на його адресою нецензурною лайкою. ОСОБА_1 в організації поховання не допомагав, участі у похованні ОСОБА_3 не приймав. Оскільки ОСОБА_1 не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, то мав би подати заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк, однак зробив це через рік та два місяці, тобто фактично пропустив строк на подання заяви. Таким чином ОСОБА_1 фактично спадщину після померлої ОСОБА_3 не прийняв та має бути усунутий від спадкування за законом. В зв`язку з чим просив встановити факт не проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати ОСОБА_1 таким, що не прийняв спадщину від спадкодавця ОСОБА_3 та усунути його від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Аналогічні обставини викладені відповідачем ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 подана відповідь на відзив в якій зазначено, що відповідач посилається на те, що він не надав доказів постійного проживання з матір`ю. Однак ним була надана копія паспорта з відміткою про проживання за адресою АДРЕСА_2 . Крім того, в матеріалах спадкової справи є відповідь відділу реєстрації місця проживання у Немишлянському районі м. Харкова, що він проживав з матір`ю на день її смерті за зазначеною вище адресою. Інші доводи відповідача є неправдивим, недоведеними і такими, що не стосуються суті справи.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 надав заперечення на відповідь на відзив, яких зазначив, що документально підтверджено, що ОСОБА_1 за спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживав. Наявність його реєстрації за спірною адресою не вказує на фактичне проживання та прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 11.12.2018 року зустрічну позову заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 19.02.2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до провадження та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 .

Відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 подано відзив на зустрічну позовну заяву в якому зазначено, що ОСОБА_2 вводить суд в оману, оскільки позов його батька був залишений без задоволення. Таким чином обставини про які зазначає ОСОБА_2 в своєму позові не встановлені рішенням суду. Належними доказами не підтверджені посилання ОСОБА_2 , що він виїхав зі спірної квартири. До смерті матері він постійно проживав за спірною адресою. Посилання ОСОБА_2 на факти сплати комунальних послуг, призначення субсидії є безпідставними. Просив у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 подано відповідь на відзив, я кому зазначив, що відзив на зустрічний позов є необґрунтованим. Ним належними доказами підтверджено факт не проживання ОСОБА_1 з матір`ю на час відкриття спадщини. Батьку було відмовлено у задоволенні позову про виселення ОСОБА_1 не через недоведення, а через відсутність доказів застосування до відповідачів заходів запобігання або заходів громадського впливу.

Ухвалою суду від 17.04.2019 року було закрито підготовче провадження у справи та справу призначено до судового розгляду. (за первісним та зустрічним позовами).

Ухвалою суду від 05.11.2019 року за клопотанням ОСОБА_2 в судове засідання викликані свідки.

Позивач та його представник подали письмову заяву с прохання закінчувати розгляд справи за їх відсутності. Позивні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили відмовити в задоволенні позову, зустрічний позов просили задовольнити.

Представник відповідача Харківської міської ради надав заяву с прохання слухати справу за його відсутності, ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Третя особа Дванадцята харківська державна нотаріальна контора про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, надала суду копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 .

Суд вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі прийшов до наступного.

ОСОБА_4 та ОСОБА_7 уклали шлюб 21.08.1965 року, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєне прізвище ОСОБА_8 .

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Харкові, батьками зазначені: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Харкові, батьками зазначені: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.03.2018 року вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 та підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 , виданого 18.09.2014 Реєстраційною службо Харківського міського управління юстиції Харківської області.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .

Після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа № 268/2018, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 .

Після смерті ОСОБА_4 була заведена спадкова справа № 209/2018, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

03.07.2018 року державним нотаріусом Дванадцятої харківської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 стало відсутність документів, що посвідчують право власно сіна спадкове майно.

Згідно довідки ОСББ «Домобудівельнк-1» № 45 від 17.09.2018 року, зазначено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були членами ЖБК «Домобудівельник-1» і виплатили у повному обсязі пайові внески за 3 кімнатну квартиру, що знаходиться на 4 поверхі 5 поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Перший внесок було внесено у 1967 році, повну вартість виплачено у 1980 році повністю.

Згідно довідки ОСББ «Домобудівельник-1» від 16.10.2014 року зазначено що ОСОБА_4 є членом ОСББ «Домобудівник-1», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , склад родини: ОСОБА_9 дружина, ОСОБА_2 син, ОСОБА_1 син.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.11.2014 року ОСОБА_4 було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13.01.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.11.2014 року залишено без змін.

ОСОБА_2 надані копії звернень ОСОБА_4 та відповідей органів поліції щодо сварок його та ОСОБА_1 . Надані документи були предметом дослідження при розгляді цивільної справи № 641/11167/14-ц за позовом ОСОБА_4 та їм надана оцінка судом під час ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооператив» №9 від 18.09.1987, судам роз`яснено необхідність врахування, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ними у позичку, а після повної сплати пайового внеску квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Отже, як на момент виплати пайових внесків за спірну квартиру, так і на момент державної реєстрації права власності, вони визнається спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Таким чином, ОСОБА_3 належала Ѕ частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до якої входить вищезазначена частина квартири.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У ч.1 ст. 1261 ЦК України вказано, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народження після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки.

За ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою.

На момент смерті ОСОБА_3 з нею за однією адресою були зареєстровані: її чоловік ОСОБА_4 та її сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Таким чином після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 прийняв спадщину на 1/6 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контри 03.07.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру, тобто право позивача оспорюється, а тому підлягає захисту в судовому порядку.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені обґрунтовано та знайшли свого підтвердження в ході розгляд справи.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

Положеннями ч.ч.1,6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Статтею 1270 ЦК України встановлений строк для прийняття спадщини у шість місяців.

Згідно п.3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Мінюсті 22 лютого 2012р. за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Як зазначено в ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 був допитаний в якості свідка та підтвердив суду обставини викладені у позовній заяві. Крім того була допитана в якості свідка ОСОБА_10 , яка також підтвердила обставини викладені ОСОБА_2 у позові.

З боку ОСОБА_1 в судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які підтвердити факт проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , крім того свідки зазначили, що померла ОСОБА_3 до останнього дня свого життя не потребувала сторонньої допомоги та догляду, у безпорадному стані не знаходилась.

Оцінюючи показання свідків, суд дотримується встановленого ст. 212 ЦПК принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Суд, оцінюючи у сукупності пояснення сторін, також враховує, що ОСОБА_2 який є позивачем за зустрічним позовом та відповідно своїми свідченнями підтвердив викладені у позові обставини є зацікавленим у результаті розгляду справи, інші свідки надавали пояснення відповідно до викладених сторонами у справі обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Так рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.11.2014 року (справа № 641/11167/14-ц) ОСОБА_4 було відмовлено в усуненні перешкод у здійсненні права користування шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, виселенням без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Так, зазначеним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 проживав в квартирі, яка належала на праві власності ОСОБА_4 та заселився туди з його згоди. Обставин, що ОСОБА_1 у спірній квартирі не проживав судом не встановлено. Надані ОСОБА_2 копії звернень до правоохоронних органів ОСОБА_4 з приводу вчинення сварок з боку його сина ОСОБА_1 не є підтвердженням не проживання останнього за спірною адресою. Наявність таких заяв навпроти вказує на те, що ОСОБА_1 за спірною адресою проживав та між ним та батьком траплялись сварки. Отримання субсидії на двох осіб, також не може бути підтвердженням факту непроживання особи у житловому приміщенні. Інших належних доказів, які б беззаперечно вказували на непроживання ОСОБА_1 за спірною адресою на час відкриття спадщини ОСОБА_2 не надані.

Підстави для усунення від права на спадкування перелічені у ст. 1224 ЦК України, вони є зрозумілими та розширеному тлумаченню не підлягають.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін.

ОСОБА_2 просить усунути ОСОБА_1 від права на спадкування, оскільки останній не прийняв спадщину у відповідності до ч. 3,5,6 ст. 172 ЦК України, однак вказана обставина не є підставою для усунення від права на спадкування. В ході розгляду справи судом було встановлено, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняв спадщину, однак не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. Також суд зазначає, що у ст. 1272 ЦК України відсутні частини 5 та 6. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та у їх задоволенні слід відмовити.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 29,60, 368, 1216, 1218, 1222, 1223, 1226, 1258, 1261, 1268, 1296, 1270, 1272 ЦК України, ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю, ст. ст. 12, 13, 15, 76-82,141, 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-я особа Харківська міська рада, Дванадцята харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання особи такою, що не прийняла спадщину та усунення від права на спадкування за законом- відмовити

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач Харківська міська рада , місце знаходження6 м. Харків, майдан Конституції, 7

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Третя особа: Дванадцята харківська державна нотаріальна контора, місце знаходження: м. Харків, вул. Василя Мельникова, 2.

Повний текст рішення суду виготовлений 17.12.2020 року.

Суддя: О. А. Курганникова