Справа № 357/9622/20
Провадження 2-о/357/178/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання Александрова А. С.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2020 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайоного суду Київської області з заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини, зацікавлена особа: ОСОБА_2 посилаючись на наступні обставини.

В серпні 2010 року вона вступила в фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на той час проживав та був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , який належав на праві власності його матері ОСОБА_4 .

З цього ж часу ОСОБА_3 переїхав проживати до заявниці на постійне місце проживання в її будинок, де вони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та проводили спільні витрати, купували майно для спільного користування, спільно харчувалися, спільно утримували житло в якому проживали, проводили спільними зусиллями його ремонт, сплачували податки за нерухоме майно, а також взаємно піклувалися одне про одного, при цьому між ними склалися відносини, які притаманні подружжю.

Разом з ОСОБА_3 вона допомагала його матері ОСОБА_4 у веденні її підсобного господарства, доглядали за нею та опікувались щодо її здоров`я, сама ОСОБА_4 відносилася до неї як до невістки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати чоловіка ОСОБА_4 , вони разом з чоловіком її поховали за їхні спільні сімейні кошти, провели необхідні обряди, в послідуючому встановили їй пам`ятник та постійно спільно доглядали за її могилою.

Після смерті матері ОСОБА_3 прийняв спадщину за законом, яка залишилася після її смерті, та отримав три свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадкове майно складалося з земельної ділянки площею 0,5760 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 2,3861 га, що розташована в межах Нестерівської сільської ради Маньківського району Черкаської області та майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Нестерівка». При цьому рідний брат чоловіка ОСОБА_2 , проживаючий в Російській Федерації, будучи також спадкоємцем після смерті матері, відмовився від прийняття спадщини на користь брата, надавши в установленому діючим законодавством порядку письмову заяву про це державному нотаріусу Маньківської державної нотаріальної контори.

Після смерті матері вони спільно з чоловіком користувались спадковим майном на свій розсуд та своїми спільними зусиллями, сплачували податки за нерухоме майно за свої спільні кошти, вкладаючи доходи від цієї діяльності в послідуючі роки у їх спільний сімейний бюджет.

Протягом спільного проживання із чоловіком у неї склалися дуже хороші, родинні відносини з його братом ОСОБА_2 , який постійно майже щорічно приїздив відпочивати до них в село, вони разом з ним в різні роки неодноразово їздили відпочивати на берег Чорного моря. Також з чоловіком вони їздили відпочивати до брата в Московську область.

Проживаючи з заявницею спільно однією сім`єю в її будинку з серпня 2010 року по день смерті ОСОБА_3 залишався зареєстрованим в будинку його матері.

27.11.2019 року вони за свої кошти із спільного бюджету купили квартиру АДРЕСА_2 , маючи намір зареєструвати в послідуючому шлюб, та постійно проживати в м.Біла Церква. Договір купівлі-продажу цієї квартири було укладеної від її імені. З того часу вони провели за спільні кошти ремонт купленої квартири, купили необхідне майно для спільного проживання та стали проживати у спільній квартирі в м.Біла церква, одночасно продовжуючи вести спільне користування їхнім рухомим та нерухомим майном в селі Нестерівка, Маньківського району Черкаської області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловік ОСОБА_3 , несподівано, не хворіючи, раптово помер у віці 50 років.

Не дивлячись на те, що вони тривалий час вже проживали в м.Біла Церква, вона за свої особисті кошти провела похорони померлого біля місця поховання його батьків в селі Нестерівка, Маньківського району, Черкаської області.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з автомобіля, будинку АДРЕСА_1 та майнового паю члена КСП «Нестерівка», земельної ділянки площею 0,5760 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 2,3861 га, що розташована в межах Нестерівської сільської ради Маньківського району Черкаської області та пенсійні накопичення на рахунку в Приватбанку.

Проживаючи з заявницею у фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з іншими особами не перебував, дітей у нього також не було. Спадкоємцем другої черги за законом є його брат ОСОБА_2 , який постійно проживає в Російській Федерації та не претендує на спадкове майно, яке залишилося після смерті брата, про що повідомив нотаріуса в установленому законом порядку. Таким чином заявниця є єдиним спадкоємцем четвертої черги за законом.

На підставі ст.1264 ЦК України вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 відповідно до якої 19.08.2020 року була заведена спадкова справа за № 134/2020 та проведена реєстрація спадкової справи в Спадковому реєстрі за № 66286453.

Встановлення даного факту для неї має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, а саме: оформлення нею спадкових прав щодо майна померлого ОСОБА_3 .

Просила встановити факт постійного проживання спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , з нею ОСОБА_1 , протягом періоду із серпня 2010 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала заяву, надала пояснення, аналогічні викладеним в заяві та просила її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, заяву ОСОБА_1 підтримав та просив її задовольнити.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що заявник є її мамою. Її мама проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю близько 10 років, тобто з 2010 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вони разом проживали, вели спільний побут, мали спільний бюджет. Вони відзначали разом всі свята, разом відпочивали та по всіх інших ознаках були фактично однією сім`єю.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що заявник є його тещею, тобто мамою його дружини. Зі своєю дружиною він познайомився в 2009 році, а коли знайомився з ОСОБА_7 то вона вже проживала з ОСОБА_3 , і йому його представили, як цивільного чоловіка. Скільки він їх знав, стільки вони проживали разом однією сім`єю, вели спільний побут спільне господарство, разом відпочивали, відзначали свята, до самої смерті ОСОБА_3 .

Суд, вислухавши пояснення заявника по справі та свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заявлені ОСОБА_1 вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 , яке видано виконавчим комітетом Нестерівської сільської ради Маньківського району Черкаської області (а.с. 31).

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з автомобіля, житлового будинку АДРЕСА_1 та майнового паю члена КСП «Нестерівка», земельної ділянки площею 0,5760 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 2,3861 га, що розташована в межах Нестерівської сільської ради Маньківського району Черкаської області та пенсійні накопичення на рахунку в Приватбанку.

За життя померлим заповіт складений не був, дітей він не мав.

Згідно наявного в матеріалах справи Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 19.08.2020 року була заведена спадкова справа за № 66286453 ( а. с. 25 ).

Звертаючись до суду з відповідною заявою ОСОБА_1 просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю її з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю понад п`ять років - у період з серпня 2010 року до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Нормами цивільного законодавства, а саме ст. 1264 Цивільного кодексу України, встановлюється, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, у справі підлягали встановленню, як факт проживання заявника однією сім`єю разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, так і тривалість такого проживання - щонайменше п`ять років.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ВС КЦС від 21.03.2019 у справі № 461/4689/15-ц.

В рішенні Конституційного Суду України від 03.06.99 № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Так, обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Встановлено, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом проживали, вели спільне господарство, разом робили ремонт, купували речі для спільного користування, оплачували комунальні послуги, податки, а також те, що всі витрати на поховання поніс саме заявник ОСОБА_1 .

Зазначене не спростовано, а навпаки підтверджено в судовому засіданні свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Отже, в судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи знайшов своє підтвердження той факт, що заявник ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_3 дійсно проживали разом, були близькими особами, вели спільне господарство, брали участь у витратах на утримання житла, його ремонт.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1264 ЦК України, ст. ст. 3, 7 СК України, ст. ст. 4, 12, 19, 76, 77, 78, 81, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 265, 273, 293, 315, 353, 354 ЦПК України, п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998, п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ОСОБА_1 , протягом періоду із серпня місяця 2010 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судові витрати залишити за заявником.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 18.12.2020 року.

СуддяВ. П. Цукуров