Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Галацевич О.М.

Григорусь Н.Й.

при секретарі Бірюченко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №295/11078/14-ц

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Альфабанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 липня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Семенцової Л.М. у м. Житомирі,

встановив:

У липні 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за договором невідновлювальної кредитної лінії №288/58-006 від 27 листопада 2006 року та додаткових угод у 88484,1 дол.США, а також 57332,78 грн. пені. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між ним та відповідачкою було укладено договір та позичальнику надано кредит у сумі 30000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % на рік, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 26 листопада 2021 року. Відповідно до укладених додаткових угод 13 квітня 2007 року ліміт збільшено до 40000 дол. США, 16 травня 2008 року- ліміт збільшено до 70000 дол. США, а 21 жовтня 2008 року відсоткову ставку встановлено на рівні 15,00 % річних. 22 травня 2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 4, за умовами якої основний борг станом на 22 травня 2009 року становить 63 006,35 дол. США. 05 листопада 2010 року змінено графік погашення. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 06 липня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 2311142,70 грн., 2000 грн. пені та 3654,00 грн. судового збору, а всього 2316796,70 грн. У задоволені решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що банк не довів отримання нею кредитних коштів і наявності заборгованості, справа розглянута з порушенням правил підсудності.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 22 жовтня 2020 року замінено позивача ПАТ «Укрсоцбанк» на правонаступнка ПАТ«Альфабанк».

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 27 листопада 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 288/58-006 щодо надання кредиту в сумі 30 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % на рік та кінцевим терміном повернення до 26 листопада 2021 року. Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, а також провести інші платежі в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

Згідно додаткових угод № 1, № 3, № 4 та № 5 ліміт збільшено до 70 000,00 дол. США, відсоткову ставку встановлено на рівні 15,00 % річних, погоджено, що основний борг станом на 22 травня 2009 року становить 63 006,35 дол. США, а також змінено графік погашення заборгованості.

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку зі сплати коштів в рахунок погашення боргу за кредитним договором та процентів за користування кредитом станом на 13 січня 2015 року заборгованість становить 88484,10 дол. США, яка складається з: 59533,47 дол. США заборгованості за кредитом, 28950,63 дол США заборгованості за відсотками, 4 826,64 дол. (57 332,78 грн.) - пені.

З висновку експерта від 18 лютого 2016 року № 1/1247 вбачається, що підписи від імені ОСОБА_1 у договорі про надання невідновлюваної кредитної лінії № 288/58-006 від 27 листопада 2006 року та додаткових угодах №1 від 13 квітня 2007 року, №2 від 20 червня 2007 року, №3 від 16 травня 2008 року, №4 від 22 травня 2009 року, №5 від 05 листопада 2010 року до вказаного договору виконані ОСОБА_1 . Підписи від імені ОСОБА_1 у заявах на переказ готівки платника ОСОБА_1 від 21 травня 2009 року, від 09 жовтня 2009 року виконані нею, а в заявах від 12 травня 2009 року, від 10 серпня 2009 року, від 10 вересня 2009 року, 10 листопада 2009 року, 10 грудня 2009 року, від 10 березня 2010 року виконані не нею, а іншою особою.

Враховуючи, що розмір заборгованості по тілу кредиту підтверджено у підписаних ОСОБА_1 додаткових угодах, доводи апелянта про недоведеність заборгованості не можуть бути взяті до уваги.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1050 ЦК України також передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 додаткової угоди №5 до договору про надання невідновлюваної кредитної лінії №288/58-006 від 27 листопада 2006 року передбачено, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.5 Договору, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на (тридцять) календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник в свою чергу, зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора.

07 лютого 2014 року на адресу позичальника була направлена вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, які передбачені договором. Зазначена вимога вручена ОСОБА_1 12 лютого 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зверненням 07 лютого 2014 року до позичальника з вимогою про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом та використав своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України).

Отже, вимога про стягнення відсотків за користування кредитом за період після 07.02.2014 року не підлягає задоволенню. Борг по відсотках слід зменшити на 1165,90 дол. США, що за курсом на день ухвалення рішення судом першої інстанції становить 30452,50 коп. (1165,90 х 26,1193). За таких обставин рішення суду першої інстанції належить змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфабанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 2280690,20 грн., 2000 грн. пені та 3521грн. судового збору».

Постанова Верховного Суду України від 27 серпня 2020 року не містить висновків щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та пені.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо позовної давності. Пояснення представника апелянта з цього приводу під час апеляційного розгляду не можуть бути взяті до уваги. ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, з`являлась в судові засідання, письмово або усно про застосування позовної давності не заявляла.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Керуючись ст.ст.259, 268,367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 липня 2017 року, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ ««Альфабанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 2280690,20 грн., 2000 грн. пені та 3521грн. судового збору».

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ПАТ «Альфабанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 199грн.50коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: