Дата документу 16.12.2020 Справа № 336/4353/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/4353/20 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження №22-ц/807/3516/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача: суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року Концерн «Міські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками житла за адресою: АДРЕСА_1 .

Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.

У період з 01 березня 2016 року по 01 липня 2020 року Концерн «Міські теплові мережі» надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою:АДРЕСА_1 , на загальну суму 11245, 99 грн, яку ОСОБА_2 , ОСОБА_1 сплачено не було.

Із урахуванням зазначеного, Концерн «Міські теплові мережі», просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 11245,99 грн.

РішеннямШевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 11 245,99 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції, застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за період з 01 березня 2016 року по 01 липня 2017 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути заборгованість за період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року у розмірі 2796, 21 грн, в іншій частині позову відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що в судове засідання, коли була розглянута вищевказана цивільна справа відповідачі належним чином не повідомлялись. Крім того, до вказаних вимог підлягає застосуванню позовна давність, оскільки з позовом про стягнення заборгованості за період з 01 березня 2016 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду лише в серпні 2020 року.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, Концерн «Міські теплові мережі» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального повадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн (2102,00 грн х 100 = 210 200 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 11 245,99 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наданий Концерном «Міські теплові мережі» розрахунок заборгованості не спростовано, сума заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання не сплачена, тому наявні підстави для стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 11 245,99 грн.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб.

Основним предметом діяльності Концерну «МТМ» є виробництво та постачання теплової енергії для обігріву житла, а також для побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій і її збут.(а.с. 9).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по Ѕ частці кожному на підставі Договору купівлі-продажу, 3682, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Шаповалова О.Г. (а.с. 7).

З Довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання від 14 липня 2020 року №1136/09-1 вбачається, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 березня 2016 року по 01 липня 2020 року нараховано 20545,99 грн. Загальна сума оплат: 9300,00 грн. Заборгованість станом на 01 липня 2020 року складає 11 245,99 грн. (а.с.4).

З Виписки по особовому рахунку НОМЕР_1 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , з 01.10.2015 по 01.07.2020 нараховано 20545,99 грн,з 01.10.2015 по 01.07.2020 сплачено 9300,00 грн. Заборгованість станом на 01.07.2020 11245,99 грн. (а.с. 6).

На адресу ОСОБА_1 Концерн «Міські теплові мережі» 14 липня 2020 року направляв Вимогу від 14 липня 2020 року №1763/09-04, відповідно до якої повідомлено, що ОСОБА_1 не виконано зобов`язання в частині своєчасної оплати за надані послуги з централізованого опалення, що станом на 01.07.2020 складає суму заборгованості 11245,99 грн по особовому рахунку НОМЕР_1 та надано 20 днів з моменту отримання претензії для сплати заборгованості перед Концерном «Міські теплові мережі».(а.с. 5).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Законута інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Стаття 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно п.5 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ст. 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник або наймач (орендар) квартири зобов`язаний своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 64 Житлового кодексу України повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Крім того, статтею 68 Житлового кодексу України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Розмір заборгованості відповідачів підтверджено розрахунком, наданим позивачем, який відповідачами не спростований. Зазначена заборгованість розрахована за опалювальний період відповідно до встановлених тарифів для населення.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з 01 березня 2016 року по 01 липня 2020 року в розмірі 11245, 99 грн.

Доводи апеляційної скарги, що в грудні 2017 року на користь Концерну «МТМ» було сплачено 1100 гривень, а не 600 грн, як зазначено у розрахунку, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки з наданого розрахунку вбачається, що в грудні 2017 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 нараховано за надану послугу з централізованого опалення 786,79 грн, а за централізоване постачання гарячої води переплачена сума дорівнювала -852,18 грн. Нараховано до сплати за листопад 2017 року -65,39 грн (тобто, переплачена сума за постачання гарячої води була зарахована в рахунок сплати заборгованості за централізоване опадення). В наданому розрахунку заборгованості Концерном «МТМ» враховано всі надходження, сплачені по особовому рахунку № НОМЕР_1 . (а.с.6).

Апеляційний суд також вважає неспроможними твердження відповідачів в апеляційній скарзі, що підлягає застосуванню позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за період з 01 березня 2016 року по 01 липня 2017 року, виходячи з наступного.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

З огляду на те, що між Концерном «Міські теплові мережі» та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем.

Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості по особистому рахунку № НОМЕР_1 , у зазначеному періоді з 01 березня 2016 року по 01 липня 2020 року мали місце часткові проплати заборгованості відповідачами (12.2017- оплачено 600 грн; 01.2018- оплачено 1100 грн; 11.2018 оплачено 600 грн; 03.2019-оплачено 1000 грн;05.2019 оплачено 500 грн; 06.2019-оплачено 600 грн; 07.2019-оплачено 1000 грн; 08.2019-оплачено 1000 грн; 09.2019-оплачено 1000 грн; 11.2019-оплачено 900 грн; 03.2020 оплачено 1000 грн; 06.2020 1773,80 грн), що свідчить про визнання ними боргу, тобто перебіг позовної давності в даному випадку переривається на підставі ч.1 ст.264 ЦК України). Позивач звернувся до суду з позовом 12.08.2020 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності

У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави для застосування строку позовної давності, оскільки Концерном «Міські теплові мережі» не пропущено строк позовної давності.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, колегією суддів не приймаються до уваги, виходячи з наступного.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі, З урахуванням вимог ст. 274 ЦПК України, враховуючи предмет позову, категорію справи, суддя прийшов до висновку, що вищезазначена справа підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження за правилами, передбаченими главою 10 розділу ІІІ ЦПК України. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 28 вересня 2020 року на 15 годину 30 хвилин, без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше(а.с. 16).

Відповідно до положень ч.ч.1, 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного провадження здійснюється за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального провадження, з особливостями, визначеними у цій справі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовом засіданні з повідомленням ( викликом ) сторін.

Водночас, матеріали справи не містять клопотань сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідмленням ( викликом) сторін. Отже, справа судом першої інстанції була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін.

З огляду на зазначене, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції відповідно до вимог статей 11, 13, 89 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, врахувавши положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, дійшов обґрунтованого висновку про обґрунтованість позову.

З огляду на зазначене, встановивши відповідні фактичні обставини, суд першої інстанції у цілому правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальні частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неправильного застосування норм процесуального права, що вплинули на правильність по суті та законність оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції судове рішення не змінює та не ухвалює нове рішення підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року у цій справі, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 16 грудня 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кочеткова І.В.