КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
754/3416/20 Доповідач: Чобіток А.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 22 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та стягнення заборгованості по аліментам та пені,-

у с т а н о в и в:

У червні 2020 року позивач пред`явила вказаний позов до відповідача, у якому зазначала, що рішенням Згурівського районного суду від 02 вересня 2015 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання їх дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У грошовому виразі аліменти, які сплачує відповідач складають приблизно 1000,00 грн..З часу прийняття рішення відповідач розрахувався з роботи та працює неофіційно і отримує близько 20000,00 грн в місяць. Крім того, відповідач має земельну ділянку, яку здає в оренду та отримує орендну плату. До доходів відповідача також входить пенсія, яку він отримує по третій групі інвалідності. Також відповідач має намір продати будинок в с. Аркадіївка, а тому отримає додаткові кошти. Дитина часто хворіє та потребує більших витрат на лікування. Відповідач має заборгованість із сплати аліментів в розмір 4317,81 грн., а нарахованапеня на заборгованість складає 1510,50 грн.. З огляду на вищевикладене, позивач просиласуд стягнути з відповідача аліментина утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі4000,00 грн. щомісячно, стягнувшиз відповідача на її користь заборгованість із сплати аліментів та пеню, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 22 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, які присуджені до стягнення на підставі рішення Згурівского районного суду Київської області від 02.09.2015 року у справі № 365/667/15-ц, та стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, дочки -ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3000,00 (три тисячі) гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.Стягнути з відповідача на користь позивачапеню на прострочену заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 1510 гривень 50 копійок. Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 .. Зазначає, що чинним законодавством не передбачено можливості збільшення розміру аліментів із частки на тверду грошову суму і вимог про зміну способу стягнення аліментів нею не заявлялось. Ним у відзиві зазначалось, що будь-яких доходів окрім пенсії по інвалідності він не отримує, будь-яких підтверджень додаткового доходу матеріали справи не містять та містити не можуть, оскільки дохід відсутній. Позивач не надає жодного обґрунтування підстав збільшення розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України. Жодних аргументів щодо зміни сімейного чи матеріального його стану позивачем не наведено та будь-яких доказів цьому не надано. Указує, що навпаки його матеріальний стан став гіршим в порівнянні з тим, яким він був на час ухвалення рішення 02.09.2015 року про стягнення з нього аліментів. У зв`язку із закінчення строкового договору, із 24.10.2019 року він ніде не працює та перебуває у пошуках можливої для нього роботи за станом здоров`я та з 30.11.2011 року є особою з інвалідністю третьої групи довічно. Отже, на думку відповідача, суд вийшов за межі позовних вимог, змінивши спосіб стягнення аліментів, хоча така вимога не заявлялась позивачем; обґрунтував рішення виключно припущеннями про можливий неофіційний його дохід та можливість знайти високооплачувану роботу; не зазначив жодної обставини, з якими закон ( ст. 192 СК України) пов`язує можливість зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду; поклав на відповідача обов`язок сплачувати аліменти у розмірі, який перевищує його дохід.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді справи судом першої інстанції установлено, що на підставі рішення Згурівського районного суду Київської області від 02.09.2015 року, яке набрало законної сили 13.09.2015 року, з відповідача ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 06 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (копія рішення суду - а.с.7, копія виконавчого листа - а.с.13).

Станом на 17.06.2020 року за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 4317,81 грн. (розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по АСВП № 59902058 - а.с.9-10).

Позивачемпроведено розрахунок пені від суми заборгованості (розрахунок - а.с.8).

Дитина проживає з позивачем (довідка про склад сім`ї - а.с.11).

Позивач працює в ФОП « ОСОБА_4 » на посаді продавця продовольчих товарів та отримує відповідну заробітну плату (довідка з місця роботи - а.с.12).

Відповідач ОСОБА_1 має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим йому встановлено ІІІ групу інвалідності (копія витягу з історії хвороби - а.с.35, копія епікризу - а.с.36,копія консультативного заключення - а.с.37, копія медичної карти амбулаторного хворого - а.с.38-39).

24.10.2019 року відповідач звільнився за офіційним місцем роботи, з того часу не працевлаштований (копія трудової книжки - а.с.34).

Відповідач отримує пенсію по інвалідності (копія посвідчення - а.с.33).

Розглядаючи дану справу та стягуючи з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини аліменти у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції, пославшись на постанову Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, виходив з того, що з часу присудження аліментів рівень доходів сторін змінився, зокрема кілька разів збільшувався розмір заробітних плат і пенсій, відповідач вже майже рік як не працевлаштований офіційно, що не має жодним чином позначатись на інтересах дитини. Обмеження щодо працевлаштування відповідача, що пов`язані з його інвалідністю, не виключають можливість його працевлаштування на роботу з достойним рівнем її оплати, відповідач у відзиві не заперечує щодо здійснення ним неофіційної трудової діяльності та отримання ним неофіційних доходів. За даними Мінфіну станом на липень 2020 року середня заробітна плата по Київській області зросла до 11968,00 грн., тому розмір аліментів, що стягуються з відповідача має бути збільшений до 3000,00 грн, що складає приблизно 1/4 частину від середньої заробітної плати по області.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши аргументи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, колегія суддів уважає рішення суду законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, аргументи апеляційної скарги якого не спростовують з наступних підстав.

У п. 23 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, Верховний Суд України роз`яснив, що відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Від указаного правового висновку Велика Палата Верховного Суду не відступала ( постанова від 04.03.2020 року в справі №682/3112/18).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач указувала, що з часу ухвалення рішення Згурівським районним судом Київської області від 02.09.2015 року у відповідача змінився матеріальний стан, оскільки він розрахувався з роботи та працює неофіційно і отримує близько 20000,00 грн. в місяць. Крім того, відповідач має земельну ділянку, яку здає в оренду та отримує орендну плату. До доходів відповідача також входить пенсія, яку він отримує по третій групі інвалідності. Зазначала, що зверталась до відповідача та просила його збільшити розмір аліментів, проте він категорично відмовився, а тому вона вимушена звернутись до суду про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на дитину, щоб мати стабільно кошти для її утримання.

Отже, фактично ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про зміну розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі.

На підставі викладеного доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, змінивши спосіб стягнення аліментів, на увагу не заслуговує, оскільки ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача аліменти, визначені у певній твердій грошовій сумі, а не збільшити присуджений рішенням суду розмір аліментів у виді ј частки від його заробітку (доходу), на 1/3 його частку або Ѕ частку.

При цьому підставою такого звернення про зміну розміру аліментів стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, ОСОБА_2 зазначала ту обставину, що з дня присудження аліментів 02.09.2015 року, відповідач звільнився з роботи, має заборгованість по аліментам, хоча отримує дохід як від здачі в оренду, належної йому земельної ділянки, так і отримує пенсію по інвалідності.

Ту обставину, що з 24.10.2019 року він не працевлаштований не оспорює і відповідач, як і не оспорює ту обставину, що має у власності земельні ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва на території Аркадіївської сільської ради Згурівського району, що встановлено рішенням Згурівського районного суду Київської області від 02.09.2015 року ( а.с. 7).

Так, у відзиві на позов ОСОБА_1 зазначив, що обставина наявності у нього у власності земельної ділянки, яку він здає в оренду, була досліджена під час розгляду справи про стягнення аліментів, а тому не може слугувати підставою для збільшення розміру аліментів.

Проте вказане твердження відповідача на увагу не заслуговує, оскільки наявність у нього у власності земельної ділянки має враховуватись при визначенні розміру аліментів і у разі зміни з частки на тверду грошову суму.

Колегія суддів уважає, що позивачем доведено необхідність зміни розміру аліментів стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) відповідача на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, оскільки дійсно з 24.10.2019 року відповідач офіційно не працює.

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2019 року по 2 квартал 2020 року, доданих відповідачем до апеляційної скарги, убачається, що у третьому кварталі 2019 року відповідач від ТОВ «ВІТЦЕНТР» отримав 13716,92 грн. заробітної плати, у четвертому кварталі 2019 року відповідач від ФГ «ДЕНИС» отримав благодійну, у тому числі гуманітарну допомогу в розмірі 2690,00 грн. та 28807,47 грн. доходу від надання майна в лізинг, а також від ТОВ «ВІТЦЕНТР» отримав 3981,80 грн. заробітної плати ( а.с. 53).

При цьому, як убачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по АСВП №59902058, заборгованість відповідача за аліментами виникла з березня 2019 року та продовжувала накопичуватись навіть за час його офіційної роботи у ТОВ «ВП «Центр».

Доказів того, що ним сплачувались аліменти із інших доходів: пенсії, допомоги, доходу від здачі земельної ділянки в оренду, матеріали справи не містять, хоча вказаний обов`язок сплачувати аліменти з усіх видів доходу прямо встановлений законодавцем (постанова ВС від 05.09.2019 року в справі №760/4569/18), а відповідно до ст. 187 СК України, відповідач не був позбавлений права подати заяву за місцем виплати вказаних вище доходів про відрахування аліментів на дитину.

Зазначене свідчить про те, що, маючи інші доходи окрім заробітної плати, відповідач ухилявся від сплати ј частки від них, хоча мав об`єктивну можливість не тільки утримувати свою дитину за рахунок заробітної плати, але й погасити заборгованість по аліментам.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов»язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частини 1 статті 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Зважаючи на матеріальний та сімейний стан сторін, відсутність у відповідача, на утриманні інших осіб, його, вік доньки сторін, її потреби в існуванні (їжа, одяг, комфорт, користування житлово-комунальними та медичними послугами) та потреби в реалізації освітнього, соціального та духовного розвитку, колегія суддів уважає, що визначений судом розмір аліментів у розмірі 3000,00 грн. буде відповідати як інтересам дитини, так і можливостям його батька, відповідача у справі.

Колегією суддів враховується наявність на праві власності у відповідача нерухомого майна, з якого він отримує дохід, отримання ним пенсії.

При цьому, хоча із матеріалів справи і вбачається, що відповідач дійсно має проблеми зі здоров`ям, проте працездатність ним не втрачена, доказів того, що йому призначене лікування, яке потребує значних матеріальних витрат, матеріали справи не містять та на них відповідач не посилається.

Крім того, відповідач має можливість влаштуватися на роботу, проте таких спроб не здійснює, оскільки після звільнення з роботи 24.10.2019 року на обліку осіб, які шукають роботу не перебуває.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд поклав на відповідача обов`язок сплачувати аліменти у розмірі, який перевищує його дохід , на увагу не заслуговують, оскільки зазначивши про вказане відповідач так і не вказав дійсний розмір його доходу на даний час.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини ( постанова ВС від 23.12.2019 року в справі №344/10971/16).

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Разом з тим слід зазначити, що якщо розмір доходів одного з батьків дитини буде меншим за розмір іншого, то це не означатиме, що той з батьків, розмір доходів якого є більшим, буде нести витрати на утримання дитини у тому ж розмірі, що і батько/мати, розмір доходів якого є меншим.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність рішення суду ухваленого в даній справі.

При цьому роз`яснює відповідачу, що останній може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів з наданням відповідних доказів на підтвердження вимог.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції уважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про збільшення розміру аліментів, оскільки правильно встановивши обставини справи та пославшись на відповідні норми матеріального права з урахуванням правового висновку Верховного Суду, суд першої інстанції помилково зазначив про збільшення розміру аліментів, проте як фактично позивач просила їх змінити і суд фактично змінив їх розмір, а не збільшив його.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 22 вересня 2020 року змінити, виклавши його резолютивну частину щодо зміни розміру аліментів у наступній редакції.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які присуджені рішенням Згурівського районного суду Київської області від 02.09.2015 року у справі № 365/667/15-ц, який підлягав стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук