Справа № 456/3994/20
Провадження № 2/456/1300/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2020 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

з участю секретаря Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 втратившим право на користування житлом розташованим у АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач ОСОБА_2 доводиться йому рідним братом, а ОСОБА_3 є їхнім батьком. Йому з батьком належить у рівних частках, а саме по Ѕ частини житлового будинку разом з належними до нього господарськими спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 . У даному будинку зареєстровані він з дружиною та неповнолітньою донькою, а також відповідач. Однак, відповідач після одруження у листопаді 2008 залишив будинок та переїхав проживати до дружини у с. Водники, Перемишлянського району, у будинок батьків дружини, а згодом переїхали проживати у м. Львів. Після смерті їх матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач перебрався проживати у квартиру розташовану у АДРЕСА_2 .

У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований у вказаному будинку він не може оформити житлової субсидії та сплачує комунальні послуги з розрахунку і за нього.

Тому враховуючи те, що відповідач тривалий час з листопада 2008 не проживає у спірному житловому будинку без поважних причин, не підтримує жодного зв`язку з будинком та не несе витрат по його утриманню, не сплачує комунальні послуги, а у будинку відсутні його особисті речі, тому такий втратив право на користування житлом, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засіданні не з`явився, однак подав до суду заяву згідно якої просив суд проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_5 будучи належним чином повідомленим судом про час та місце слухання справи, зокрема через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надіслав, однак подав заяву згідно якої просив позовні вимоги задоволити, зазначивши, що будь яких претензій до позивача не має.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засіданні не з`явився, подав заяву згідно якої просив, проводити розгляд справи у його відсутності, а позовні вимоги задоволити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного

засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Судом встановлено, що у відповідності до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.06.2017 виданого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори та договору про розподіл спадкового майна від 20.06.2017 посвідченого держаним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т., зареєстровано у реєстрі № 2087, позивач ОСОБА_1 є власником Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . Власником іншої Ѕ частини вказаного житлового будинку є ОСОБА_3 /а.с.8-9/

Також, як вбачається з довідки № 6906 від 17.09.2020 виданої КП «Управляюча компанія «Надія» у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані чотири особи: ОСОБА_1 - співвласник, ОСОБА_6 - донька, ОСОБА_7 - дружина та ОСОБА_2 - брат./а.с.10/

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями свідків.

Виходячи зі змісту позовних вимог, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов`язані з правом особи на користування жилим приміщенням, в якому зареєстровано їхнє місце проживання, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Житловим та Цивільним кодексами України.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно положень ст. 405 ЦК України, на яку посилається позивач члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено що відповідач та позивач були вселені у спірне житло як члени однієї сімї (рідні брати).

Разом з тим, Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу і протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 319, 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Суд проаналізувавши вищенаведені норми законодавства приходить до переконання що визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Таким чином, у ході судового розгляду судом встановлено, що відповідач не проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 з листопада 2008, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює, зв`язку з будинком не підтримує, у будинку відсутні його особисті речі. Даних про наявність будь-яких домовленостей між сторонами з приводу користування житловим приміщенням, а також, що відповідач не проживає в будинку з поважних причин судом не встановлено.

Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На підставі вищенаведеного, врахувавши той факт, що домовленості між сторонами про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності відповідача не було, підстав для збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім відповідачем судом не встановлено, а також те, що відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 втратив право на житло в житловому будинку АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить позивачу, відтак позов підлягає до задоволення.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивач як учасник бойових дій на підставі п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору тому на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 у користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень, 80 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Н. М. Янів