Справа 206/6541/19
Провадження 2/206/223/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рохман Людмила Анатоліївна, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору купівлі-продажу частини квартири,

за участі представників:

позивача, адвоката Маркело В.О.,

відповідача ОСОБА_3 ,

адвокатів Серьогіна В.І., Нестерова Є.М.,

в с т а н о в и в:

27 листопада 2019 року представник позивач адвокат Маркело В.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рохман Л.А., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору купівлі продажу частини квартири, в якому просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.03.2011 року на ім`я ОСОБА_2 на 4/9 частини квартири АДРЕСА_1 , видане Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Визнати недійсним договір купівлі-продажу частини квартири від 03 серпня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Рохман Людмилою Анатоліївною, згідно якого ОСОБА_2 , продав, а ОСОБА_3 купила 4/9 часток квартири АДРЕСА_1 . В порядку ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на її користь всі судові витрати (а.с. 2-5).

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 квітня 2007 року, виданого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, належить 1/9 частка квартири АДРЕСА_1 . На той час співвласниками спірної квартири були, крім позивачки, її бабуся ОСОБА_7 (4/9 частки) та її неповнолітній брат ОСОБА_4 (4/9 частки). Квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_8 . 28.09.2007 року фахівцем Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР був складений акт ідеальних часток, згідно якого було встановлено частки співвласників в праві власності на домоволодіння: ОСОБА_4 33/100; ОСОБА_7 33/100; ОСОБА_1 8/100, ОСОБА_8 26/100. 13 серпня 2008 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 був укладений Договір про затвердження ідеальних часток домоволодіння, згідно якого фактично були об`єднані два об`єкта нерухомого майна (квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 ) в один об`єкт домоволодіння АДРЕСА_4 . Цей договір був нотаріально посвідчений і згідно цього договору частки співвласників домоволодіння склали: ОСОБА_7 33/100 частин; ОСОБА_4 33/100 частин, ОСОБА_1 8/100 частин, ОСОБА_8 26/100 частин. Таким чином станом на 13 серпня 2008 року такий об`єкт нерухомого майна, як квартира АДРЕСА_1 не існувало, а був створений новий об`єкт нерухомого майна домоволодіння АДРЕСА_4 , але не була проведена державна реєстрація права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна. Її бабуся ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона залишила заповіт на ім`я відповідача ОСОБА_2 . Незважаючи на те, що на момент її смерті за нею не було зареєстровано право власності на 33/100 частин домоволодіння АДРЕСА_4 , спадщина відкрилася саме на це нерухоме майно. Відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про проведення державної реєстрації права власності спадкодавця, підтверджено Договором про затвердження ідеальних часток домоволодіння від 13.08.2008 року, не могло бути підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відповідачу ОСОБА_2 на 4/9 частини квартири АДРЕСА_1 , так як за станом на 18.03.2011 року такого об`єкту не існувало. Спадковим майном було саме 33/100 частин домоволодіння АДРЕСА_4 . Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.03.2011 року на ім`я ОСОБА_2 на 4/9 частин квартири АДРЕСА_1 , видане Восьмою Дніпропетровською державою нотаріальною конторою, повинно бути визнане недійсним. На підставі недійсного свідоцтва про право на спадщину за заповітом було зареєстровано право на 4/9 частин квартири АДРЕСА_1 за позивачем ОСОБА_2 03.08.2016 року ОСОБА_2 продав належний йому на права власності фактично існуючий об`єкт нерухомого майна відповідача ОСОБА_3 . При таких обставинах договір купівлі продажу частки квартири від 03 серпня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Рохман Л.А. повинен бути визнаний недійсним. Про наявність свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі продажу їй стало відомо 28 листопада 2016 року, коли її представником було отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 2-5).

08.01.2020 року до канцелярії суд представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Серьогіним В.І. було подано відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що Верховний Суд в Постанові від 06.11.2019 року у справі №641/1689/15-ц зазначив, що «Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, обов`язковою умовою для звернення особи до суду з позовом про визнання недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину». Таким чином обов`язковою умовою для звернення особи до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, яке видано іншій особі, є порушення таким правочином прав позивача, які вже існують на час звернення до суду з позовом. Як вбачається з позовної заяви, позивачка не зазначила, у який спосіб та які саме її права були порушені оспорюваним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, а також не зазначила підставу виникнення у неї таких порушених прав, що вказує на відсутність предмету спору. Твердження позивачки, як на підставу для позову про те, що станом на 13.08.2008 року такий об`єкт нерухомого майна, як квартира АДРЕСА_1 не існувало, є безпідставним та спростовується матеріалами справи. На підставі викладеного у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити (а.с. 29-31).

16.07.2020 року до канцелярії суд представником відповідача адвокатом Штопенко О.М. було подано письмові пояснення по справі, обставини зазначені аналогічні поданого відзиву на позовну заяву. На підставі викладеного просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити (а.с. 78-82).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_9 позов підтримала в повному обсязі просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_10 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_11 в судовому засіданні, яке відбулося 16.07.2020 року, висловив заперечення проти позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якому просив розглядати справу за його відсутності (а.с. 23).

В судове засідання третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рохман Л.А. не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена.

Треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляд справи були повідомлені належним чином через розміщення оголошенні про виклик до суду на сайті «Судова Влада» (а.с. 44, 77).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

09.12.2019 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська винесено ухвалу відкриття провадження по справі та призначення підготовчого судового засідання (а.с. 21).

03.01.2020 року завідуючою Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. було подано заяву про розгляд справи без їх участі (а.с. 23).

08.01.2020 року представником відповідача адвокатом Серьогіним В.І. було подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 24, 25).

25.02.2020 року судом закрито підготовчий розгляд, призначено справу до судового розгляду на 16.03.2020 року.

16.03.2020 року представником позивача адвокатом Маркело В.О. подано заяву в якому вона просила відкласти судове засідання призначене на 16.03.2020 року (а.с. 52).

30.03.2020 року представником позивача адвокатом Маркело В.О. подано заяву в якому вона просила відкласти судове засідання призначене на 01.04.2020 року (а.с. 61).

14.05.2020 року представником позивача адвокатом Маркело В.О. подано заяву в якому вона просила відкласти судове засідання призначене на 14.05.2020 року (а.с. 67).

16.07.2020 року представником відповідача адвокатом Серьогіним В.І. було подано письмові пояснення по справі (а.с. 78-82).

29.07.2020 року представником відповідача адвокатом Нестеровим Є.М. було подано клопотання про стягнення судових витрат (а.с. 88, 89).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Отроцюк О.В., спадкоємцем 1/3 (однієї третьої частки майна гр. ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є його дочка, гр. ОСОБА_1 , яка мешкає: АДРЕСА_5 . Спадкове майно, на яке в указаній частці видано це свідоцтво, складається з: 1/3 (однієї третьої) частки квартири АДРЕСА_6 , та належить померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15 лютого 2005 року, виданого ВАТ «Дніпроенерго», згідно з розпорядження від 15 лютого 2005 року №2887, та зареєстрованого в КП «Дніпропетровське МБТІ» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.05.2005 року, реєстраційний номер: 10718017. В цілому ця квартира складається: 1 веранда; 2 передпокій; 3 кухня; 4, 9 шафи; 5, 8 коридори; 6 ванна; 7, 10,11 житлові кімнати; житлова площа 33, кв.м; загальна площа 73,1 кв.м.; навіси літ. М,Н,Р; убиральня літ Ж; басейн літ П; споруди №4-7, 11, 12, ІІ, ІІІ, Ѕ ч. мостіння І. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частику майна, або на 1/9 одну дев`яту) частку квартири, видане гр. ОСОБА_1 (а.с. 6).

28.09.2007 року фахівцем Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР був складений акт ідеальних часток, згідно якого було встановлено частки співвласників в праві власності на домоволодіння: ОСОБА_4 33/100; ОСОБА_7 33/100; ОСОБА_1 8/100, ОСОБА_8 26/100 (а.с. 8).

13 серпня 2008 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 був укладений Договір про затвердження ідеальних часток домоволодіння, згідно якого фактично були об`єднані два об`єкта нерухомого майна (квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_7 . Цей договір нотаріально посвідчений і згідно цього договору частки співвласників домоволодіння склали: ОСОБА_7 33/100 частин; ОСОБА_4 33/100 частин, ОСОБА_1 8/100 частин: ОСОБА_8 26/100 частин (а.с. 9, 10).

Також судом оглянуті матеріли цивільної справи за № 2-290/09 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , Органу опіки та піклування Самарської районної ради м. Дніпропетровську ради в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності, з яких вбачається, що 29 квітня 2009 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення, яким визнано за ОСОБА_8 право власності на 26/100 часток домоволодіння АДРЕСА_4 , яке складається з: частини житлового будинку А-1, а саме приміщення: 2-1 коридор площею 3,2 кв.м; 2-2 житлова кімната площею 8,3 кв.м.; 2-3 комора площею 0,6 кв.м.; 2-4 житлова кімната площею 17,4 кв.м.; 2-5 житлова кімната площею 8,2 кв.м., прибудови а-1; прибудови аґ - 1; ганку а-5; сараю Б; гаражу К; убиральні О; сараю З (тимчасового); споруд №1-3, 8-10, 13; мостіння І у загальному користуванні (справа №2-290/09).

З цивільної справи № 2-356/11 вбачається, що Самарським районним судоми м. Дніпропетровська від 21 січня 2011 року винесено ухвалу, якою позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: ОСОБА_1 , Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду (справа №2-356/11).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересі.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, якщо у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від прав на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У відповідності до частини першої ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Верховний Суд в Постанові від 06.11.2019 року у справі №641/1689/15-ц зазначив, що «Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій вона видане, не мала права на спадкування, відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину. Так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчинення правочину».

З огляду на викладене та з урахуванням того, що позивачка не входить до кола осіб, які мають право на обов`язкову частину у спадщині, то вона могла би мати право на спадщину після своєї бабусі ОСОБА_7 за правом представлення після свого батька ОСОБА_13 лише у разі визнання судом недійсним заповіту, складеного її бабусею ОСОБА_7 на користь її іншого сина ОСОБА_2 відповідача у цій справі, проте, на час звернення позивачки з цим позовом, таке рішення судом не ухвалювалось.

В позовній заяві позивачка стверджує, що наявність свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу позивачці стало відомо лише 28.11.2016 року, коли її представником було отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому строк позовної давності на її думку, нею не пропущений. Проте позивачці ОСОБА_1 було відомо, що 15.09.2008 року ОСОБА_8 зверталася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа КП «ДМБТІ» ДОР, про визнання права власності на 26/100 того ж домоволодіння. В позові зазначено частки співвласників на той час, представник ОСОБА_1 ОСОБА_14 , брала участь у розгляді справи ще у 2008 році.

Право власності ОСОБА_8 на 26/100 часток домоволодіння АДРЕСА_4 , яке в подальшому успадкувала ОСОБА_12 , виникло не у зв`язку з державною реєстрацією новоствореного об`єкту нерухомості вказаного домоволодіння у відповідності зі ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та на підстава Договору про затвердження ідеальних часток домоволодіння від 13.08.2008 року шляхом об`єднання квартир 1 та №2 у вказаному будинку, а у зв`язку з ухваленням Самарським районним судом рішення від 29.04.2009 року.

Вказані обставини призвели до того, що на цей час в Державному реєстрі міститься інформація про два окремих об`єкта нерухомості: домоволодіння з реєстраційним номером 101 за адресою АДРЕСА_4 , в якому гр. ОСОБА_15 належить на праві спільної часткової власності 26/100, а також квартира АДРЕСА_1 з іншим реєстраційним номером 01, в якій ОСОБА_3 належить 4/9 частки, ОСОБА_4 4/9 частки та ОСОБА_1 1/9 частки, згідно відомостей Реєстру (а.с. 84-87).

З вищевикладеного вбачається, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Крім того, рішенням Самарського районного суду від 29.10.2019 року у справі №206/2208/17 було встановлено, що 06 травня 2016 року за вих. №37/02-01 приватним нотаріусом Рохман Л.А. на адресу ОСОБА_1 направлено заяву ОСОБА_2 в якій він повідомляє про продаж належних йому 4/9 часток квартири, що знаходиться в будинку АДРЕСА_4 , зо 150000,00 грн., яка отримана ОСОБА_1 30.05.2016р. 24 червня 2016 року ОСОБА_1 відправила приватному нотаріусу Рохман Л.А. нотаріально посвідчену заяву про бажання придбати нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , а саме 4/9 частки квартири, що знаходиться за адресою: в будинку АДРЕСА_4 , по ціні 150000,00грн., яку нотаріусом отримано 01.07.2016р.

Вищевказане є підтвердженням обізнаності позивачки про наявність оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.03.2011 на протязі більше 3 років до подачі цієї позовної заяви.

Зазначені обставини вказують на те, що позивачкою був пропущений строк позовної давності при зверненні до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.03.2011 року на ім`я ОСОБА_2 на 4/9 частин квартири АДРЕСА_1 , видане Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою.

Згідно ст. 256 ЦК Укарїни, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 2,3,4 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вище викладене з урахуванням того, що позивачем а ні його представником не було надано заяви про поновлення пропущеного строку позовної давності, не обґрунтовано поважність вказаного строку, враховуючи вимоги чинного законодавства України, та обставин викладених в позовній заяві, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

29.07.2020 року представником відповідача адвокатом Нестеровим Є.М. було подано клопотання про судові витрати, в якому він просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141,142 ЦПК України.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу відповідачем ОСОБА_3 надано договір про надання правничої допомоги від 02.09.2019 №0209/19; рахунок АО «Юридична компанія «ЛЕГАЛІТАС» від 17.12.2019 № 147 та квитанції до прибуткового касового ордер від 17.12.2019 № 39; акт прийму передачі послуг від 28.07.2020 за договором про надання правничої допомоги №0209/19; ордер на надання правової допомоги від 27.09.2019 серії ДП №1829/046; ордер на надання правничої допомоги від 28.07.2020 серії АЕ №1028174; свідоцтво ОСОБА_11 про право на заняття адвокатською діяльністю; свідоцтво ОСОБА_10 про право на заняття адвокатською діяльністю. Загальна сума понесених витрат яку просить стягнути відповідач складає 5000 грн. (а.с. 90-97).

Таким чином, враховуючи умови договору про надання правової допомоги, складність справи, час, витрачений адвокатом, обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає за доцільне клопотання відповідача ОСОБА_3 про стягнення понесених витрат на правничу допомогу задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3-13, 137, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути із ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , АДРЕСА_9 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2020 року.

Суддя А.О. Сухоруков