Номер провадження 22-ц/804/3521/20
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за теплову енергію на опалення, в якій подано апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28 вересня 2020 року (головуючий у суді 1 інстанції Кравченко О.Ю.),

В С Т А Н О В И В:

27 червня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» - Товариство звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 з вимогами про стягнення боргу за опалення в розмірі 25 583,69грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що в період часу з 01 жовтня 2008 року по 01 листопада 2013 року споживач не сплачував за поставлену енергію на опалення.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд вважав що позивачем пропущено строк звернення до суду та за заявою відповідача застосував позовну давність.

В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення та задовольнити позовні вимоги частково. Стягнути заборгованість за період з 01 листопада 2010 року по 01 листопада 2013 року в розмірі 12 601,83грн, застосувавши строк позовної давності з моменту звернення Товариства до суду з заявою про видачу судового наказу. В обґрунтування скарги заявник зазначав, що суд першої інстанції помилково застосував строк позовної давності з дати звернення, а не з моменту звернення із заявою про видачу судового наказу.

На час розгляду справи відзив не надходив.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Станом на 08 травня 2013 року в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані дві особи - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.6/.

Згідно довідки Товариства заборгованість споживача послуг з теплопостачання ОСОБА_1 за період з жовтня 2008 року по жовтень 2013 року в квартирі АДРЕСА_1 становить 25 583,69грн /а.с.3-4/.

Ухвалою Краматорського міськрайонного суду від 09 квітня 2019 року задоволена заява ОСОБА_1 і скасований судовий наказ про стягнення з останньої заборгованості за опалення та гаряче водопостачання в квартирі АДРЕСА_1 /а.с.5/.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 припинилось відповідно до договору купівлі продажу від 26 жовтня 2013 року /а.с.16-19/.

Згідно висновків суду підключення квартири відповідача до централізованого опалення житлового будинку та відкриття особового рахунку теплопостачальним підприємством свідчить про фактичне існування між сторонами відносин з приводу постачання та споживання теплової енергії. При вирішенні справи суд виходив із обсягу прав і обов`язків сторін відповідно до чинного законодавства, яке регулювало взаємовідносини суб`єкта господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, та фізичної особи, яка отримувала послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі та дотримався норм матеріального права.

За змістом статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 156, 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги згідно встановлених у законному порядку тарифів.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначенні права й обов`язки споживача і виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом.

З огляду на зміст наведених норм, зобов`язання щодо своєчасного внесення плати за комунальні послуги покладається на власника, відповідно до обставин справи ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язань щодо оплати наданої послуги з теплопостачання з огляду на, що в період з 01 жовтня 2008 року по 30 жовтня 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 25 583,69грн.

Встановивши факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, суд апеляційної інстанції виходить із розрахунку заборгованості наданого Товариством.

Необхідність стягнення суми боргу в розмірі визначеному в розрахунку зумовлена тим, що відповідач не надала жодного доказу в спростування сум зазначених в розрахунку; разом з тим, відповідач заявила про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Чинним законодавством статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, та правовідносини щодо стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання охоплюється дією саме цієї статті.

Із матеріалів справи вбачається, що за заявою Товариства 05 грудня 2013 року Краматорським міським судом Донецької області був виданий судовий наказ про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Та чинним законодавством частиною 2 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Та в наведеній нормі передбачені конкретні підстави переривання перебігу позовної давності, який є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Переривання строків позовної давності Товариство пов`язує із діями щодо видачі судового наказу. Однак подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Отже, враховуючи дійсний зміст наведених норм, суд може застосувати наслідки спливу позовної давності передбачені статтею 267 ЦК України та відмовити у позові з цих підстав, встановивши, що позивачем строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення, при цьому судом враховано, що відповідачем під час розгляду в суді першої інстанції заявлено вимогу про застосування позовної давності.

Таким чином, Товариство на яке покладено обов`язок доказування тих обставин, на які воно посилається як на підставу своїх вимог, в судовому засіданні не підтвердило належними та допустимими доказами обставини щодо звернення до суду в межах визначених законодавством строків чи поважності причин через які цей строк пропущено, також Товариством не надано доказів з приводу переривання строків давності.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про порушення чи неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права. Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2020 року.

Судді: