Справа № 454/1816/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП "Львіввугілля" про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить стягнути стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені з 04.10.2019р. по 01.03.2020р., що становить 103 434,66грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає наступне.

Він працював у ВП «Шахта «Степова ДП «Львіввугілля» та 03.10.2019р. його було звільнено з роботи у зв`язку із невідповідністю працівника виконуваній роботі та внаслідок стану здоров`я згідно п.2 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку та одноразової допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку. Однак при звільненні із ним не було проведеного повного розрахунку а повний розрахунок здійснено лише 03.03.2020р.

Посилаючись на Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995р. №100, нарахування виплат за період розрахунку складає 103 робочихдні та складає 103 434,66грн. (1004,22грн. середньоденна заробітна плата х 103дні = 103 434,66). За таких обставин та посилаючись на норми чинного законодавства позивач змушений звернутися до суду із даним позовом.

В запереченні на позовну заяву представник ДП "Львіввугілля" ВП "Шахта Степова" просить суд відмовити у позовних вимогах. Зазначає, що ОСОБА_1 був звільнений ще у 03.10.2019 року, а з позовом до суду звернувся лише 07.02.2020року свідчить про те, що позивач свідомо затягував звернення до суду. Просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Позивач в судове засідання не прибув, однак на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник ДП "Львіввугілля" ВП "Шахта Степова" Жовнір А.В. в судове засідання не прибув, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та просив закрити провадження у даній справі.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 05.11.2018 року прийнятий підземним електрослюсарем 5 розряду з повним робочим днем на ДП "Львіввугілля" ВП "Шахта Степова".

03.10.2019 року ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я п.2 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України та одноразової допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку згідно колективного договору, про що свідчить відмітка у трудовій книзі позивача.

Згідно вписки з рахунку ОСОБА_1 встановлено, що розрахунок із позивачем за жовтень 2019 року виплачено в повному обсязі 02.03.2020року, що стверджується і самим позивачем.

Відповідно до ст.116КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться вдень звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові суму строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Однак, згідно з ст. 233 КЗпП України, строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення -в місячний строк здня вручення копії наказу про звільнення або здня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.

Крім цього, відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі №4-рп/2012 від 22.02.2012 року у справі «за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1цього кодексу», в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233Кодексу законів про працю Україниу взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався».

Як вбачається із копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 05.11.2018 року прийнятий підземним електрослюсарем 5 розряду з повним робочим днем на ДП "Львіввугілля" ВП "Шахта Степова".

03.10.2019 року ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я п.2 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України та одноразової допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку згідно колективного договору, про що свідчить відмітка у трудовій книзі позивача.

Згідно вписки з рахунку ОСОБА_1 встановлено, що розрахунок із позивачем за жовтень 2019 року виплачено в повному обсязі 02.03.2020року, що стверджується і самим позивачем.

Тобто повний розрахунок з позивачем проведено 02.03.2020 року.

Позивач звернувся в суд з даним позовом лише 12.06.2020 року, про що свідчить штамп пошти на конверті, тобто із значним пропуском тримісячного строку з дня коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а конкретно з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким днем, як вказано вище, слід вважати день повного розрахунку відповідачем з позивачем, а саме 02.03.2020 року, про що стверджує і сам позивач.

Доводів на підтвердження певних поважних причин пропуску тримісячного строку на звернення до суду позивачем не наведено. Натомість він вважає такий не пропущеним, з посиланням на те, що він звертався з заявою про видачу судового наказу та 18.02.2020р. Сокальським районним судом було видано судовий наказ про стягнення середнього заробітку. Однак 03.03.2020р. даний судовий наказ було скасовано і він тому він звернувся д даним позовом.

Стосовно посилання на згадані судові рішення, то на думку суду такі посилання позивача є помилковими, оскільки вони не стосуються виплат, що є предметом спору.

Також, відповідно до п.4Постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Розглядаючи трудові спори після їх попереднього розгляду в КТС, суд з`ясовує і обговорює додержання і причини пропуску як для десятиденного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, так і тримісячного строку зверненнядо КТС(ст.225КЗпП), якщо останньою він не був поновлений. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Коли пропущений десятиденний строк не буде поновлено, заява відповідно до ст.85 ЦПК ( 1501-06 )і ст.228КЗпП залишається без розгляду. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов`язки сторін. При пропуску передбаченого ст.225 КЗпП десятиденного строку без поважних причин необхідності у з`ясуванні інших обставин справи не має.

Відтак, доводи позовної заяви про не поширення на виплати, які є предметом спору будь-якого строку позовної давності вбачаються необґрунтованими, оскільки даний спір не стосується коштів, що отримуються працівником як заробітна плата та державні гарантії, що виплачуються під час перебування працівника в трудових відносинах. Вказаний спір виник у зв`язку з реалізацією державних гарантій компенсацій, що отримує працівник після розірвання трудового договору та які пов`язані із виплатами після розірвання трудового договору, зокрема, через неналежний розрахунок при звільненні.

На вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні розповсюджується тримісячний строк звернення до суду, визначений статтею 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, що узгоджується з роз`ясненнями, наданими урішенні Конституційного Суду України у справі №4-рп/2012 від 22 лютого 2012 рокущодо офіційного тлумачення положеньстатті 233 КЗпП Україниу взаємозв`язку з положеннями статей117,237-1цьогокодексу.

Вказане, також, відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 24.01.2019 року у справі №462/4985/14-ц.

Зважаючи на вказане, тобто пропуск позивачем тримісячного строку на звернення до суду, відсутність поважних причин пропуску такого, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Разом з цим, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, тому судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП "Львіввугілля" про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського Апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб - адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державне підприємство ДП «Львіввугілля», , місце знаходження: м.Сокаль, вул.Б.Хмельницького, 26 Львівської області.

Головуючий: Л. Ю. Фарина