Справа № 539/1417/18
Номер рядка звіту 40
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 грудня 2020 року м.Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Нагорної Н.В.,

за участю секретаря Киричевської В.М.,

представника відповідача адвоката Чередніченка О.М.,

у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Пирятин, розглянувши цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що на підставі кредитного договору № б/н від 25.10.2010 відповідачка отримала кредит у розмірі 500грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідачка за кредитним договором свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 30.04.2018 має заборгованість за договором в сумі 42057,12грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 215,08грн, заборгованості за відсотками 34663,13грн, заборгованості за пенею та комісією 4700грн, штраф (фіксована частина) 500грн, штраф (процентна складова) 1978,91грн, які позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь, а також судові витрати.

Представник відповідача адвокат Чередніченко О.М. подав відзив на позовну заяву, в якому вказав наступне. 25.10.2010 року відповідачка отримала кредит у розмірі 500грн з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В Анкеті-заяві від 25.10.2010, яка подавалась відповідачкою для отримання кредиту, відсутні умови договору про встановлення відсотків за користування кредитом, відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При цьому позивач стверджує, що підписана відповідачкою Анкета-заява від 25.10.2010 разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складають договір. Проте з такими документами позивач не ознайомлював відповідачку ні в усному, ні в письмовому вигляді, і такі умови і правила їй не надавались. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з наданим до позову Витягом позивач ознайомлював відповідачку, а остання погодилася з ним, підписуючи Анкету-заяву від 25.10.2010, а також те, що вказаний документ на момент надання кредитного ліміту взагалі містив умови, зокрема, й щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів), їх розміру і порядку нарахування. Крім того наданий Витяг не може являтись належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони позивача (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Оскільки умови договорів приєднання розроблені банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома належним чином для уникнення настання будь-яких сумнівів під час виконання сторін зобов`язань за такими договором. У зв`язку із чим саме банк має підтвердити на підставі наданих суду належних та допустимих доказів, що на час укладення договору діяли саме ці умови, а не інші. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві від 25.10.2010 домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника , яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, оскільки наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить підпису відповідача, тому його не можливо розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви.

Не можливо залишити поза увагою і обставини, що на момент підписання Анкети-заяви відповідачка являлась неповнолітньою (17 років), була необізнана з нормами матеріального права, а тому позивач зобов`язаний був врахувати неповнолітній вік відповідачки та належним чином і у належній формі довести до відома умови кредитного договору задля уникнення на майбутнє будь-яких сумнівів.

Крім того представник відповідачки вказує, що підлягають з`ясуванню обставини щодо кінцевого терміну повернення кредиту, який відповідає строку дії картки, що має істотне значення для розгляду справи в частині правомірності нарахування позивачем відсотків, пені, штрафів, комісії після закінчення строку дії кредитного договору. Позивач свідомо не повідомляє суд про термін дії картки та не надає суду докази для встановлення цих обставин. У зв`язку зі збігом тривалого часу і впевненістю відповідачки про сплату нею кредиту у повному обсязі та відсутності заборгованості, відповідачка не зберегла картку, проте термін дії картки був два роки і діяв до 25.10.2012, з урахуванням неповнолітнього віку відповідача і терміну її навчання в Лубенському фінансово-економічному коледжі. І в будь-якому випадку саме позивач, як надавач послуг споживчого кредиту, як сильна сторона договору зі споживачем послуг споживчого кредитування, має надати суду достовірні докази щодо строку дії кредитного договору. Також зазначає, що з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у цивільній справі №444/9519/12, нарахування позивачем відсотків, пені, штрафу, комісії після закінчення терміну дії кредитного договору, який за твердженням відповідачки закінчився 25.10.2012, є незаконним.

Крім цього з доданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що банк в односторонньому порядку проводить нарахування відсотків у розмірі 72% на прострочену заборгованість, а також з 01.04.2015 збільшує відсоткову ставку в односторонньому порядку до 43,20%. Таких умов договору позивач не узгоджував з відповідачкою, окрім того таке збільшення та нарахування відбулось після припинення дії кредитного договору, що є незаконним.

Також звертає увагу суду і на неможливість застосування за порушення виконання грошового зобов`язання одночасно пені, штрафу у фіксованому розмірі і штрафу у процентній складовій. Фактично позивач до одного того ж порушення застосовує потрійну відповідальність, що прямо суперечить положенням ст.61 Конституції України. У свою чергу відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Позивач заявив вимогу про стягнення 4700грн заборгованості за пенею та комісією, яка виникла станом на 30.04.2018. Як зазначено в Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду комісія за кредитне обслуговування не нараховується. Проте позивач не тільки в порушення умов кредитного договору її нарахував, але й заявив вимогу про її стягнення, що є необґрунтованим.

Представник позивача зазначає, що оскільки позовна давність у цій справі до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Отже, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, а вимога про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до звернення до суду є необґрунтованою.

При цьому враховуючи, що термін дії кредитного договору сплив 25.10.2012, то позивач звернувся до суду з позовом за межами позовної давності, що є окремою підставою для відмови у позові. Також позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували укладення з відповідачем в письмовій формі договору про збільшення позовної давності. При цьому посилання позивача на Умови та правила надання банківських послуг за відсутності підпису відповідачки про ознайомлення саме з такими Умовами та правилами, за відсутності укладення письмового договору про збільшення позовної давності, не можуть бути підставою для її збільшення в односторонньому порядку позивачем, як надавача послуг споживчого кредитування. Отже, при встановленні обставин щодо звернення позивача до суду за межами позовної давності, в частині стягнення основного боргу, нарахованих відсотків, неустойки, комісії, за умови доведення правомірності їх стягнення, у відповідачки виникає право на заявлення про застосування наслідків спливу такої. За наведених вище обставин просив відмовити у задоволенні позову.

У зв`язку з розглядом справи відповідачка понесла витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10000грн. Відповідачка заявляє, що у разі, якщо суд прийде до переконання щодо відмови в задоволенні позову, відповідачкою у строк, визначений ЦПК України, буде подано детальний опис наданої правничої допомоги та докази на підтвердження понесення такої.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином та завчасно.

За таких обставин суд ухвалив розглянути справу у відсутність представника позивача на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Представник відповідача адвокат Чередніченко О.М. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, суду надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Крім того представник позивача просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову, про що надав відповідну письмову заяву.

Судом установлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

25.10.2010 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2 (яка 29.09.2012 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та змінила прізвище на ОСОБА_4 - а.с.69) було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.9-10).

Підписавши вказану заяву позивач та відповідачка визначились з усіма істотними умовами кредитного договору, а саме: валютою рахунку - українська гривня; відсотковою ставкою за користування кредитом, розміром щомісячних платежів, строком внесення щомісячних платежів, розміром кредитного ліміту, встановленого на платіжну картку.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі, передбаченому умовами договору.

Відповідачка зобов`язалася здійснити оплату послуг позивача згідно тарифів та у строки, передбачені умовами даного договору.

Взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту відповідачка ОСОБА_1 за договором від 25.10.2010 не виконує. У зв`язку з порушенням відповідачкою кредитного договору її заборгованість складає 42057,12грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 215,08грн, заборгованості за відсотками 34663,13грн, заборгованості за пенею та комісією 4700грн, штраф (фіксована частина) 500грн, штраф (процентна складова) 1978,91грн (а.с.7-8).

Після встановлення зазначених обставин та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

За правилами ст. 525 - 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов`язки відповідно до договору.

Крім того, відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів.

За умовами договору, що викладені у заяві, розмір щомісячних платежів становить - 7% від суми заборгованості, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки (а.с.10).

Із встановлених обставин убачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту та сплати процентів за його користування.

Установлено, що позичальник в порушення умов договору належним чином не виконала свої договірні зобов`язання, у встановлені строки суму кредиту та відсотки за користування кредитом не повернула.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм слід дійти висновку, що за кредитним договором (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 , кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки.

Як зазначив представник відповідачки адвокат Чередніченко О.М. строк дії картки 2 роки. Вказані обставини не спростовані позивачем, а також позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо іншого строку дії картки, тому суд приймає до уваги такі доводи представника відповідача щодо строку дії картки 2 роки.

Отже, враховуючи, що строк дії картки до 10/12, тому початок перебігу позовної давності співпав з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто з наступного дня після закінчення строку дії кредитної картки, а саме: з 01.11.2012, та відповідно до ст. 257 ЦК України сплив через три роки 31.10.2015.

Однак до суду з даною позовною заявою позивач звернувся лише 16.05.2018, тобто після спливу трьох років.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин убачаються всі підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Однак слід перевірити наявність чи відсутність обставин переривання перебігу позовної давності.

Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

За вказаною нормою права правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Наведена правова позиція сформульована у постанові ВСУ №6-2891цс16 від 08.11.2017.

Також з урахуванням обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна умов договору, з яких вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про внесення таких змін; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) платежів.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Із розрахунку заборгованості убачається, що останнє погашення за наданим кредитом в сумі 100грн відбулось 28.12.2012. Отже з дати останнього погашення 28.12.2012 на суму 100грн до дати звернення позивача до суду 16.05.2018 пройшло більше п`яти років.

За таких обставин суд дійшов висновку, що строк позовної давності не переривався, тому вважає за необхідне застосувати наслідки спливу позовної давності та в задоволені позовних вимог відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.

Керуючись ст.2-13, 76-81, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 28.12.2020.

Суддя Н.В.Нагорна