Справа № 350/457/20
Провадження № 22-ц/4808/1367/20
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене головуючим суддею Бейко А.М. 13 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 пред`явила до ОСОБА_2 позов про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилаючись на те, що дитина перебуває на повному її утриманні та потребує значних коштів для проходження реабілітаційних процедур, а також на те, що батько зобов`язаний утримувати свою дитину, просила стягувати з відповідача на свою користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 аліменти по 3 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 13 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково. Постановлено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 600 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 березня 2020 року, а також судові витрати у розмірі 500 грн. Цим же рішенням з ОСОБА_2 в дохід держави стягнуто 840,80 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального права та неналежну оцінку доказів, які мали істотне значення для справи. Зокрема, судом першої інстанції не було враховано того, що відповідач працездатного віку, інших утриманців він не має, стан його здоров`я дозволяє йому працювати. А тому, на її думку відповідач ОСОБА_2 здатний сплачувати аліменти. Також, апелянтка не погоджується із висновком суду про те, що вона самостійно зменшила позовні вимоги після перегляду заочного рішення у даній справі. Зазначений висновок суду жодними доказами не підтверджений, оскільки будь-якої заяви про зменшення розміру позовних вимог до 1 600 грн, які просив стягувати відповідач, ні нею, ні її представником, подано не було. Позивачка ОСОБА_1 заперечує твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що він припинив займатись підприємницькою діяльністю та отримує допомогу по частковому безробіттю, оскільки інформація про припинення ним зайняття підприємницькою діяльністю станом на 06 листопада 2020 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня. Посилаючись на відсутність доказів, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, позивачка ОСОБА_1 просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 по 2 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції з врахуванням вимог ст. ст. 180-182 та 184 СК України прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 спроможний платити аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1 600 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд першої інстанції врахував згоду позивачки на стягнення з відповідача аліментів саме у розмірі 1 600 грн та визначав розмір аліментів, виходячи із мінімального прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років. Однак, повністю погодитись з цими висновками місцевого суду апеляційний суд не може з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і жодною із сторін не заперечується, що сторони у справі є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому згідно ст. 180 СК України вони зобов`язані утримувати його до досягнення повноліття (а.с. 5-6).

Згідно із частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Апеляційний суд зауважує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Встановлено, що на час звернення позивачкою ОСОБА_1 до суду, тобто станом на 24 березня 2020 року, сину сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось 6 років. А тому, при визначенні розміру аліментів суду першої інстанції слід було керуватися прожитковим мінімумом для дітей віком від 6 до 18 років.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2020 року 2 218 гривень, з 1 липня 2 318 гривень, з 1 грудня 2 395 гривень.

Вказані величини свідчать лише про мінімальний рівень матеріального забезпечення.

При цьому, слід зазначити, що закріплений на законодавчому рівні розмір прожиткового мінімуму не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів.

Апеляційний суд зауважує, що в ОСОБА_2 відсутні виключні обставини, які б свідчили про те, що він спроможний надавати допомогу дитині лише на мінімальному рівні. Доказів дійсного розміру доходу відповідачем ОСОБА_2 , який займається підприємницькою діяльністю, не представлено. Також звертає на себе увагу той факт, що в матеріалах справи відсутні докази про надання відповідачем в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини. Крім того, між сторонами не було укладено договору про добровільну сплату аліментів з розмірами та строками таких виплат відповідно до вимог статті 189 СК України.

Разом з тим, при перегляді заочного рішення відповідачем було долучено до матеріалів справи виписку із банку про доходи, зі змісту якої вбачається, що останній за період з березня по серпень 2020 року, отримав допомогу по частковому безробіттю в період карантину у щомісячному розмірі 2 782 грн (а.с. 58-59). З даного приводу апеляційний суд зауважує, що карантинні обмеження є тимчасовими заходами, з червня 2020 року обмеження щодо зайняття підприємницькою діяльністю були скасовані. Отже, відповідач мав можливість продовжувати займатися підприємницькою діяльністю та отримувати доходи. При цьому, відомостей про те, що відповідач ОСОБА_2 припинив займатися підприємницькою діяльністю в матеріалах справи немає.

Необґрунтованим є й висновок суду першої інстанції про згоду позивачки на стягнення аліментів у визначеному судом розмірі 1 600 грн, оскільки жодноїзаяви про зменшення розміру позовних вимог до 1 600 грн, які просив стягувати відповідач, ні нею, ні її представником, подано не було.

Таким чином, з врахуванням того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, та враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років, беручи до уваги матеріальне становище сторін, стан здоров`я дитини, те, що відповідач є працездатним, фізично здоровим,займається підприємницькою діяльністю, апеляційний суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Цей розмір аліментів, який з урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, є наближеним до прожиткового мінімуму на дитину і, на думку колегії суддів, забезпечуватиме лише мінімальні потреби сина сторін ОСОБА_4 .

При цьому колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини, також не будуть створювати відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що сторони у разі зміни матеріального чи сімейного стану, або ж погіршення здоров`я мають право звернутися до суду із позовною заявою про зміну розміру визначених судом аліментів, що передбачено ст. 192 СК України та п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 № «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів не може залишатись в силі та підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 13 жовтня 2020 року у даній справі в частині визначення розміру аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити, збільшивши розмір аліментів з 1 600 грн до 2 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.