______ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД_____
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Херсон

єдиний унікальний номер справи 766/14749/19

номер провадження: 22-ц/819/1486 /20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя (суддя-доповідач) Базіль Л.В.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Приходько Л.А.,

секретар Дундич А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20.08.2020 року, ухвалене в складі судді Ус О.В. у справі № 766/14749/19 за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, інфляційних втрат, 3% річних.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що згідно рішення Херсонської міської ради №237 від 23.09.2014 року Херсонську філію Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» визначено виробником, постачальником та виконавцем послуг із централізованого опалення та гарячого водопостачання для мешканців гуртожитку по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 з 23.09.2015 року є власником житлових приміщень, а саме квартир № НОМЕР_1 у зазначеному гуртожитку. За період з 01.12.2015 року по 30.06.2019 рік позивач надав відповідачці житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання на загальну суму 20932,14 грн, яку відповідач не сплатила.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.12.2015 року по 30.06.2019 рік в сумі 20 932,14 гривень, інфляційні втрати в розмірі 3544 гривень 38 коп., 3% річних в розмірі 1029 гривень 31 коп., а всього 25505 гривень 83 коп, відшкодувати судові витрати в сумі 1921,00 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 серпня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 24.07.2016 року по 24.07.2019 року в розмірі 18132,38 грн, інфляційні втрати за період з 24.07.2016 року по 24.07.2019 року в розмірі 240,23 грн, три проценти річних за період 24.07.2016 року по 24.07.2019 року в розмірі 45,04 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20.08.2020 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних за період з 24.07.2016 року по 24.07.2019 рік і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 2578 гривень 46 коп., 3% річних в розмірі 777 гривень 45 коп. за період з 24.07.2016 рік по 30.06.2019 рік, в іншій частині залишити рішення суду без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, а із розрахунку проведеним судом без відповідного мотивування виключені періоди з квітня 2017 року по грудень 2017 рік, з квітня 2018 року по листопад 2018 року та з квітня 2019 року по червень 2019 року, тобто з 32 місяців в яких наявна заборгованість відповідачки перед позивачем, судом під час здійснення розрахунку взято до уваги лише 12 місяців.

В судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу задовольнити з підстав в ній зазначених.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, зокрема, і шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Враховуючи наведене та виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що неявка відповідача належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, ОСОБА_2 , яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»,передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший порядок.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23.09.2015 року є власником житлових приміщень АДРЕСА_2 , та є споживачем послуг позивача, які він надає з централізованого опалення та гарячого водопостачання до вказаного гуртожитку.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем у відповідачки існує заборгованість в розмірі 20932 гривні 14 коп. за період з 01.12.2015 року по 30.06.2019 рік.

Частково задовольняючи позовні вимоги та ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 18132 гривні 38 коп. за період з 24.07.2016 року по 24.07.2019 рік, інфляційні втрати в сумі 240 гривень 23 коп. та 3% річних в сумі 45 гривень 04 коп. за вказаний період, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач є споживачем послуг, що надає позивач, та в результаті неналежного проведення відповідачем розрахунків за отримані послуги у неї утворилась заборгованість, яку стягнув з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми. При цьому суд врахував строк позовної давності, заявлений відповідачкою у справі, стягнувши з останньої заборгованість за надані послуги за останні три роки перед зверненням позивача до суду.

Однак, при цьому суд першої інстанції, правильно встановивши, що сума заборгованості по сплаті послуг повинна стягуватися з урахуванням сум, нарахованих у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, безпідставно, не зазначивши обґрунтування свого розрахунку, не включив у розрахунок інфляційних втрат та 3% річних періоди з квітня 2017 року по грудень 2017 рік, з квітня 2018 року по листопад 2018 рік, та з квітня 2019 року по червень 2019 року, залишив поза увагою розрахунок позивача, здійснений в межах трирічної позовної давності, відповідно до якого сума інфляційних втрат становить 2578 гривень 46 коп. та 3% річних 777 гривень 45 коп.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини справи стосовно розміру інфляційних втрат та 3% річних, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК рішення суду в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягає зміні в сторону збільшення у зазначених вище розмірах.

Крім того, у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2881 гривня 50 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2020 року.

Керуючись ст.ст.367,374,376 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 серпня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» інфляційних втрат та 3% річних за період з 24.07.2016 року по 24.07.2019 рік змінити, збільшивши суму інфляційних втрат з 240 грн 23 коп. до 2578 грн 46 коп., суму нарахованих 3% річних з 45 грн 04 коп. до 777 грн 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» судовий збір сплачений при поданні апеляційної скарги в сумі 2881 грн 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько