ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» грудня 2020 року

м. Харків

справа № 645/6987/18-ц

провадження № 22ц/818/6283/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

заявник - державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

заінтересовані особи ОСОБА_1 , представник заінтересованої особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представниця заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2020 року в складі судді Мартинової О.М.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заінтересована особа: ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Подання мотивовано тим, що на виконання Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться виконавче провадження № 62916926 з примусового виконання виконавчого листа № 645/6987/18, виданого 25 серпня 2020 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 91 102,34 грн.

Зазначив, що боржниця про відкриття виконавчого провадження повідомлена та обізнана.

10 вересня 2020 року подана заява разом з довідкою про доходи, довідкою з місця роботи та декларація про доходи та майно боржниці.

Посилався на те, що 24 вересня 2020 року від стягувачки ОСОБА_1 подано клопотання про звернення державного виконавця до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржниці за межі України до повного виконання зобов`язань.

Вказав, що під час виконання рішення суду встановлено, що за боржницею зареєстроване майно на праві власності відсутнє. Відповідно до повідомлень банку кошти у боржниці для погашення боргу на рахунках відсутні, однак боржниці на прийомі у державного виконавця неодноразово повідомляла, що має намір виїзду за кордон.

Вважав, що рішення суду до теперішнього часу не виконано, а боржниця ухиляється від його своєчасного виконання. Заборгованість за виконавчим документом станом на 05 листопада 2020 року складає 89 820,52 грн.

Просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 до виконання зобов`язань, покладених на неї за виконавчим листом № 645/6987/18, виданим 25 серпня 2020 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 91 102,34 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2020 року у задоволенні подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта для виїзду за кордон відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити подання державного виконавця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не врахував, що у добровільному порядку боржниця не сплатила жодної копійки на виконання рішення суду. У вересні 2020 року було часткове погашення заборгованості в розмірі 805,00 грн, яке стягнуто примусово державним виконавцем. Якщо таким чином буде виконуватися рішення суду, то на стягнення решти боргу у сумі 89 820,52 грн знадобиться більше 9 років. За цей час сума боргу остаточно знеціниться внаслідок інфляції. Вказала, що ще до відкриття виконавчого провадження боржниця продала належний їй автомобіль, на який могло бути звернуто стягнення та припинила власну офіційну підприємницьку діяльність, щоб унеможливити виконання судового рішення. Боржниця є дипломованим правником, однак державному виконавцю вона подала заяву про надання довідки про заробітну плату з проханням проводити стягнення за виконавчим провадженням виключно з її мінімальної заробітної плати, але й то не більше 20%. З метою перешкоджання виконанню судового рішення боржниця повідомила державному виконавцю неправдиві дані й щодо свого реального місця проживання. Водночас адресу свого фактичного проживання спільно з чоловіком боржниця не повідомила, чим унеможливила звернення стягнення на її особисте майно. Зазначила, що за тривалий час з дня вчинення боржницею дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якого мали реальний ризик загинути вона та її неповнолітні дочка та син, боржниця встигла вийти заміж, замовити та одержати паспорт громадянина України для виїзду за кордон, побувати за кордоном на відпочинку та здійснити інші значні витрати не першої необхідності, не відшкодувавши їй жодної копійки спричиненої шкоди. При цьому боржниця повідомила державному виконавцю про свій намір виїхати за кордон, що свідчить про її ухилення від виконання зобов`язань за виконавчим листом.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

17 грудня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представниці боржниці надійшли пояснення, в яких вона зазначила, що після ухвалення судового рішення з заробітної плати боржниці відраховується сума в розмірі 805,00 грн. Вказала, що факт ухилення боржниці від виконання судового рішення не доведено.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу суду скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що доказів про навмисне чи інше свідоме ухилення боржниці від виконання обов`язків, покладених на неї судом рішенням державним виконавцем до суду не надано, тому його подання задоволенню не підлягає.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 91 102,34 грн, моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн та судовий збір в розмірі 961,02 грн (а.с.6-13 том 2).

На виконання вказаного рішення суду 25 серпня 2020 року Фрунзенським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 645/6987/18 (а.с.19 том 2).

31 серпня 2020 року ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) подала заяву про примусове виконання рішення.

Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 01 вересня 2020 року ВП № 62916926 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 645/6987/18, виданого 25 серпня 2020 року Фрунзенським районним судом м. Харкова, яку отримано боржницею 29 вересня 2020 року (а.с.22, 23 том 2).

10 вересня 2020 року ОСОБА_5 звернулася до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з заявою про надання довідки про її заробітну плату та просила проводити стягнення за виконавчими провадженнями з її заробітної плати, але не більше 20%. Зазначила, що іншого доходу та майна вона не має та надала довідку про заробітну плату, довідку з місця роботи, свідоцтво про шлюб та декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи (а.с.24 том 2).

З довідки Фермерського господарства «Вітал-6» № 18 від 08 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_6 працює юрисконсультом у Фермерському господарстві «Вітал-6» з 08 листопада 2019 року згідно наказу № 19к від 07 листопада 2019 року по теперішній час (а.с.26 том 2).

З довідки про доходи від 08 вересня 2019 року вбачається, що загальна сума доходу ОСОБА_6 за період з 01 січня 2020 року по 31 серпня 2020 року становить 37 784,00 грн (а.с.25 том 2).

У зв`язку із одруженням, ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с.27, 58 том 2).

Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 11 вересня 2020 року ВП № 62916926 звернуто стягнення на доходи боржниці ОСОБА_3 , що отримує дохід у Фермерському господарстві «Вітал-6», здійснювати відрахування із доходів боржниці у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 100 412,57 грн (а.с.33 том 2).

24 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з клопотанням, в якому просила звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржниці ОСОБА_5 за межі України до повного виконання зобов`язань за рішенням суду (а.с.35 том 2).

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 226021942 від 29 вересня 2020 року щодо зареєстрованого майна вбачається, що за ОСОБА_3 відомості відсутні (а.с.38 том 2).

Як вбачається з матеріалів справи за ОСОБА_3 транспортні засоби не зареєстровані, а юридичну особу або фізичну особу-підприємця знято з обліку у контролюючих органах (а.с.39, 41 том 2).

Із відповіді Пенсійного фонду України № від 14 вересня 2020 року про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами вбачається, що останнє місце роботи ОСОБА_3 - Фермерське господарство «Вітал-6» (а.с.42 том 2).

Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 28 вересня 2020 року ВП № 262916926 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках в банках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належить боржниці ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 100 412,57 грн (а.с.43 том 2).

Із відповідей Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» від 12 жовтня 2020 року вбачається, що ОСОБА_3 не є клієнткою цих банків (а.с.45,46 том 2).

Як вбачається з розпорядження державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 62916926 від 21 жовтня 2020 року грошові кошти у сумі 805,00 грн, що надійшли 29 вересня 2020 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконання виконавчого документа № 645/6987/18, виданого 25 серпня 2020 року перераховано: 550,00 грн на користь ОСОБА_1 , 55,00 грн виконавчого збору, 69,00 грн витрат виконавчого провадження, 131,00 грн витрат виконавчого провадження (а.с.47 том 2).

29 жовтня 2020 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено акт, яким встановлено, що виходом державного виконавця за адресою, вказаною у виконавчому документі встановлено, що у боржниці в квартирі проживають інші особи, які стверджували, що майна, належного ОСОБА_3 , яка є господаркою цієї квартири, не має (а.с.51 том 2).

Як вбачається з відповіді Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 30 жовтня 2020 року, за обліками ГУДМС України в Харківській області та системи ЄІАС УМП значиться ОСОБА_3 , яка документувалась паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 13 листопада 2019 року терміном дії до 13 листопада 2029 року, органом 6330 (а.с.52 том 2).

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок розгляду подання державного (приватного) виконавця про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України регулюється статтею 441 ЦПК України.

Зокрема, статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом пункту 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року із змінами, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Із змісту цього пункту вбачається, що ухилення боржника від виконання зобов`язань позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Так, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо.

Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Отже, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини, непереборної сили, події тощо.

На момент звернення до суду з вказаним поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі, про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Таким чином, під ухиленням від виконання зобов`язання варто розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Проте, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення статті 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон.

Так, згідно пункту 5 частини 1 статті 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим, сам факт наявності невиконаного рішення суду чи іншого органу боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо), і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд зазначає, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Відповідно до другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що повинен існувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто, бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно вказаних правових норм необхідним елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових рішень суду та інших органів чи посадових осіб та гарантій на вільне пересування особи.

З аналізу приписів статті 81 ЦПК України у системному зв`язку з пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що саме на державного виконавця покладено обов`язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов`язків за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту України від 2 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованої Мін`юстом України від 2 квітня 2012 року № 489/20802 в поданні державного виконавця про обмеження виїзду боржника за межі України повинно зазначатись, зокрема, і підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи 01 вересня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62916926 з примусового виконання виконавчого листа № 645/6987/18, виданого 25 серпня 2020 року Фрунзенським районним судом м. Харкова.

10 вересня 2020 року боржниця ОСОБА_5 звернулася до державного виконавця з заявою, в якій просила проводити стягнення з її заробітної плати та повідомила, що іншого доходу та майна не має. Надала довідку про заробітну плату, довідку з місця роботи та декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи. Постановою державного виконавця від 11 вересня 2020 року звернено стягнення на її заробітну плату.

Водночас, ще до відкриття виконавчого провадження вона розпорядилась своїм рухомим майном, припинила підприємницьку діяльність. За адресою, яку вказано у виконавчому листі, вона не проживає. Нерухомого майна, грошових вкладів у неї немає. Заробітна плата, яку вона отримує, мінімальна. Починаючи з березня 2020 року вона погасила 5000,00 грн у відшкодування моральної шкоди та 981,02 грн судового збору. Із 89 820, 52 грн майнової шкоди вона погасила тільки 805,00 грн.

В суді апеляційної інстанції представниця боржниці не могла назвати адресу фактичного проживання боржниці. Повідомила, що адреса місця проживання боржниці їй не відома.

ОСОБА_1 та її представник в суді апеляційної інстанції наполягали на задоволенні апеляційної скарги та пояснили, що факт ухилення боржниці від виконання судового рішення підтверджується продажем рухомого майна, від реалізації якого вона могла виконати судове рішення, припиненням підприємницької діяльності та не бажанням повідомити державному виконавцю адресу фактичного місця проживання для опису та арешту майна.

Державний виконавець в суді апеляційної інстанції пояснила, що вона неодноразово здійснювала виїзди за адресою, вказаною у виконавчому листі, однак в цій квартирі проживають сторонні особи. Майна, грошових вкладів, на які можливо накласти арешт, боржниця немає. Вважала, що задоволення подання стимулює боржницю для виконання судового рішення, оскільки вона має можливість виконати судове рішення. Щомісячне відрахування з заробітної плати в розмірі 805, 00 грн є незначним для сплати суми майнової шкоди в розмірі 89 820, 52 грн, що призведе до нових позовів у зв`язку з знеціненням суми внаслідок інфляції. Вказала, що ще до відкриття виконавчого провадження боржниця продала належний їй автомобіль, на який могло бути звернуто стягнення та припинила власну офіційну підприємницьку діяльність

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, судова колегія вважає, що державний виконавець довів, що боржниця умисно та свідомо ухиляється від виконання судового рішення. Її дії, пов`язані з реалізацією транспортного засобу, припиненням підприємницької діяльності та не бажанням повідомляти фактичне місце проживання для здійснення виконавчих дій свідчить про ухилення боржниці від виконання зобов`язання.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні подання. Незначне виконання боржницею рішення суду та повільне зменшення суми стягнутої заборгованості при наявності можливості виконати судове рішення не є підставою для відмови в задоволенні подання.

Наразі представниця боржниці не спростувала продаж належного на праві власності автомобіля боржниці, припинення боржницею підприємницької діяльності та не надала адресу її постійного проживання.

За таких обставин судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга стягувачки та подання державного виконавця задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, з боржниці на користь стягувачки підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 420, 40 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заінтересована особа: ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта для виїзду за кордон задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на неї за виконавчим листом № 645/6987/18 від 25 серпня 2020 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо транспортної пригоди у розмірі 91 102, 34 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 420, 40 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 23 грудня 2020 року.