Справа №296/9760/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2020 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцов Д.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до судді Корольовського районного суду м. Житомира Маслак Віти Петрівни про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира із даним позовом до судді цього суду ОСОБА_2 та просила стягнути із відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 191 250 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що суддею Корольовського районного суду м. Житомира Маслак В.П. допущені службова недбалість та зловживання службовим становищем, які полягають у незаконній відмові застосувати закони, що підлягають застосуванню при розгляді справи, у незаконній зміні суті спору, у незаконному встановленні підсудності, у незаконній відмові розглядати позовну заяву (скаргу) ОСОБА_1 , у постановленні суддею Маслак В.П. завідомо неправосудної ухвали та цілому ряду інших, на думку позивача, порушень норм процесуального права та її конституційних прав.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира Шалоти К.В. від 24.11.2020 цивільну справу №296/9760/20 передано за підсудністю до Богунського районного суду міста Житомира.

Вивчивши й дослідивши матеріали позовної заяви, суддя приходить до наступного висновку.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Встановлено, що підставою звернення ОСОБА_1 із позовними вимогами до судді Корольовського районного суду м. Житомира Маслак В.П. є оскарження дій/бездіяльності судді щодо відмови застосувати відповідні норми закону, порушенні суддею норм процесуального законодавства, відмови у розгляді клопотання (позовної заяви, скарги) ОСОБА_1 тощо.

Тобто, підставою звернення ОСОБА_1 із позовними вимогами до судді Корольовського районного суду м. Житомира Маслак В.П. є по суті оскарження процесуальних дій/бездіяльності судді, пов`язаних із розглядом суддею справ позивача у Корольовському районному суді м. Житомира.

Закони України не передбачають можливість розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду (судді), пов`язаних з розглядом судової справи. І хоча позивач не заявляє вимогу про визнання таких дій судді протиправними, вважаючи їх підставою позову про відшкодування відповідачем моральної шкоди, натомість слід виходити із того, що вирішення заявленої до відповідача (судді) позовної вимоги, підставою для якої слугували вказані вище незаконні дії/бездіяльність цього судді, розгляд справи за указаним позовом ОСОБА_1 передбачатиме оцінку таких дій/бездіяльності, що є втручанням у здійснення правосуддя відповідачем (суддею).

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 2, 7, 9 частини першої статті 4, статті 19, частини третьої статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України суди (судді) при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Враховуючи наведене, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання) нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Відповідачем за позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі здійснення правосуддя, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Згідно із ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому вимоги вказаного припису розповсюджується як на позови, які не можна розглядати за правилами визначеного судочинства (певної юрисдикції), так і на позови, які суди взагалі не можуть розглядати як предмет позову.

Подібні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №757/43355/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі №462/32/17, від 02 жовтня 2019 року у справі №815/110/16.

Таким чином, встановивши, що даний спір не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, суддя дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі.

Зокрема, висновки щодо застосування відповідних норм права, наведені у постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №295/16144/18.

З огляду на викладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до судді Корольовського районного суду м. Житомира Маслак Віти Петрівни про відшкодування моральної шкоди.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя