Ухвала

28 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 681/2740/13-ц

провадження № 61-18441ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2013 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2012 року Акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2013 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно на користь АТ «Дельта Банк» борг за кредитним договором № 1 у розмірі 1 209 829,99 грн, борг за кредитним договором № 0 у розмірі 28 999 грн, а всього 1 238 828,99 грн.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 02 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_2 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором, в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «Дельта Банк» 1 609,50 грн судового збору та судових витрат з оплати оголошення в пресі про виклик до суду у розмірі 420 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 солідарно з правонаступником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 та додатковими угодами до нього у розмірі 822 435,87 грн, з яких: 768 255,04 грн заборгованість за тілом кредиту, 54 180,83 грн - заборгованість за відсотками. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

09 грудня 2020 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду із касаційного скаргою на зазначені судові рішення.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не навів передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення конкретних випадків, наведених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Посилання заявника на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» не є посиланням на постанову Верховного Суду у розумінні пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 389, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2013 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 листопада 2020 року вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко