Справа №442/6682/20
Провадження №2/442/1590/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

14 грудня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді - Хомика А.П.

з участю секретаря судового засідання Півали І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з участю третьої особи Служби у справах дітей Дрогобицької районної державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив :

22.10.2020 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітню ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітню ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову, вказує на те, що відповідачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колишня невістка позивача, разом з неповнолітніми доньками були за згодою позивача зареєстровані на постійне місце проживання у належному їй житловому будинку, але після смерті сина позивача 23.05.2014 через деякий час, стала проживати з іншим чоловіком за адресою АДРЕСА_2 разом з неповнолітніми дітьми. Відповідачка не цікавиться утриманням будинку, не допомагає в оплаті комунальних послуг. Формальна реєстрація відповідача створює для позивача певні перешкоди та незручності, а саме: надмірне нарахування плати за комунальні послуги і відсутність можливості оформити субсидію.

Позивачка та її представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали, не заперечили щодо заочного розгляду справи. Представник позивачки доповнила, що позивачка у 2015 році вже зверталась до суду з аналогічним позовом, однак у такому їй було відмовлено, а позов ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком задоволено. Проте, з 2015 року відповідачка не намагалась вселитись в даний будинок, а навпаки - забрала звідти усі свої речі. Даний будинок має площу 40 кв.м., у ньому немає умов для проживання неповнолітніх дітей. Позивачка є інвалідом ІІІ групи і її пенсії не вистачає для сплати комунальних послуг та через формальну реєстрацію відповідачки та її дітей не може отримати субсидію на сплату комунальних послуг, а тому просить позов задоволити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, не повідомивши причин своєї неявки, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Представник Служби у справах дітей Дрогобицької районної державної реєстрації Зінченко О.М. щодо задоволення позову, поклалась на думку суду. Доповнила, що відповідачка не зверталась до них із заявою про вчинення перешкод неповнолітнім дітям у проживанні за місцем реєстрації.

Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Згідно правил ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, суд ухвалив завершити розгляд справи у відсутності відповідачів, за наявними у матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_1 передано у спадщину житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину серія АЕР № 496668 від 21.03.2002 року.

Відповідачка ОСОБА_2 та її неповнолітні діти фактично не проживають у житловому будинку з 2014 (Акт обстеження фактичного не проживання №117 від 30.07.2020).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї ( в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11).

Беручи до уваги наведене те, що відповідачка фактично добровільно залишила разом з неповнолітніми дітьми спірне житло і у ньому не проживають понад встановлені законом терміни, їх особисте майно в будинку відсутнє, відповідачка не бере участі в утриманні житла, мають інше постійне місце проживання, суд дійшов висновку про те, що такі її дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування житловим будинком між позивачем та відповідачем не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що вона самостійно залишила жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагалась вселитись у таке, тому її та неповнолітніх дітей слід визнати такими, що втратили право користування вказаним житловим будинком.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,

ухвалив :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповнолітню ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітню ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду через суд.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей Дрогобицької районної державної адміністрації, адреса: вул. 22 Січня, 37, м.Дрогобич, Львівська обл.

Суддя А.П. Хомик