Єдиний унікальний номер 225/938/14-ц
Номер провадження 22-ц/804/2481/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Никифоряка Л.П., Кішкіної І.В.,

секретар Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області справу № 225/938/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 02 червня 2014 року (суддя Бухтіярова О.М., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Торецьк Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулося до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 08.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», назву якого змінено на ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0. Згідно умов зазначеного договору відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 23 431,00 дол. США з розрахунку 14,00% річних на строк з 08 липня 2008 року по 08 липня 2015 року. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах визначених даним договором АТ «УкрСиббанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а тому до АТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором забезпечене порукою. Відповідно до договорів поруки № 216122 та № 216121 від 08 липня 2008 року, укладених Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСибБанк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 0 від 08 липня 2008 року. Згідно договорам поруки відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором. Поручитель та боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі, й шляхом направлення письмової вимоги про невиконання зобов`язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов`язання не виконані у зв`язку з чим станом на 20.12.2013 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі: 280 733,42 грн, з яких тіло кредиту 169 861,96 грн, заборгованість за відсотками 110 871,46 грн Станом на теперішній час кредитна заборгованість відповідачем не погашена. Враховуючи зазначене, просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 280 733,42 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 02 червня 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 280 733,42 грн та понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2 807,33 грн.

Ухвалю Дзержинського міського суду Донецької області від 30 липня 2019 року замінено стягувача щодо виконання цього рішення на ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР».

Дзержинський міський суд Донецької області ухвалою від 28 травня 2020 року залишив без задоволення заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення у справі № 225/938/14-ц.

Після чого, ОСОБА_5 на заочне рішення суду першої інстанції від 02 червня 2014 року подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надані належні докази несплати кредиту боржником та докази розміру заборгованості. В матеріалах справи відсутня виписка по рахунку. Довідка про розмір заборгованості, яка надана позивачем, не є належним доказом заборгованості та не дозволяє встановити рух коштів, які платежі були сплачені, коли виникла заборгованість, за якими платежами сплив преклюзивний строк звернення з вимогою до поручителів. Крім того, враховуючи, що банком не виконана умова пункту 6.2 кредитного договору щодо дострокового повернення кредиту, позивач станом на день подання позову не набув права дострокового повернення кредиту в повному обсязі, а відтак вимагати стягнення з неї кредиту в повному обсязі, а також платежів, строк виконання за якими ще не настав, також неможливо, оскільки суперечить умовам договору та законодавству. Зважаючи на відсутність будь-яких достовірних доказів розміру заборгованості боржника, доказів належного інформування відповідачів про зміну строку дії договору та дострокового повернення кредиту, позовні вимоги, на думку скаржника, є необґрунтованими і в їх задоволенні необхідно відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції не надходив. В свою чергу, за частиною 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представники ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» Плачинда К.О., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачі в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням поштовим з відміткою у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору № 0 від 08 липня 2008 року, укладеного з АКІБ «УкрСиббанк», відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 23 431,00 дол. США з розрахунку 14,00% річних на строк з 08 липня 2008 року по 08 липня 2015 року.

08 липня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав договори поруки з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідно до яких поручителі поручаються перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 0 від 08 липня 2008 року.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах визначених даним договором АТ «УкрСиббанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях.

Задовольняючи позов ПАТ «Дельта Банк» суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором та відповідно до довідки розрахунку заборгованості станом на 20.12.2013 року має заборгованість в сумі 280 733,42 грн, тобто вважав позовні вимоги повністю доведеними.

Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як встановлено частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України (в редакції закону на час розгляду справи) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із положеннями статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Як передбачено частиною 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у кредитора АКІБ «УкрСиббанк» в сумі 23 431,00 дол. США з розрахунку 14,00% річних на строк з 08 липня 2008 року по 08 липня 2015 року, проте свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 20.12.2013 року виникла заборгованість у розмірі 280 733,42 грн.

Зобов`язання позичальника за цим кредитним договором були забезпечені порукою, а саме, 08 липня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав договори поруки з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Стаття 553 ЦК України передбачає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частинами 1 та 2 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно частині 4 статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час розгляду справи) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 договорів поруки №216122 та №216121 від 08 липня 2008 року, що були укладені банком з поручителями, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором. Тобто строк дії поруки не був установлений.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці 4 пункту 24 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до частини 1 статті 10, частини 1 статті 11, частини 1 статті 60 ЦПК України 2004 року (в редакції закону на час розгляду справи судом першої інстанції), що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України 2004 року.

Аналогічні за змістом норми закріплені у частинах першій та третій статті 12 ЦПК, частини першій статті 81 України (в редакції, чинній на час вирішення справи судом апеляційної інстанції).

Так, на підтвердження заборгованості за кредитним договором позивачем було надано графік погашення кредиту (додаток № 1 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 липня 2008 року), графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (додаток № 2 до Договору № 0 від 08 липня 2008 року) та довідку АТ «Дельта Банк» від 20.12.2013 року, зі змісту якої випливає, що заборгованість по кредитному договору № 0 станом на 20.12.2013 року складає: 35 122,41 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 280 733,42 грн, в тому числі тіло кредиту 21 251,34 дол. США, що в еквіваленті складає 169 861,96 грн; відсотки 13 871,07 дол. США, що в еквіваленті складає 110 871,46 грн. З них прострочена заборгованість по кредитному договору станом на 20.12.2013 року складає: тіло кредиту 15 672,5 дол. США, що в еквіваленті складає 125 270,29 грн, відсотки 5 501,4 дол. США, що в еквіваленті складає 43 972,69 грн. (а. с. 15- 17, 18-21, 34, )

Відповідач ОСОБА_5 заперечувала проти вказаного розміру заборгованості заважаючи на відсутність його належної обґрунтованості.

З метою повного та всебічного розгляду справи апеляційний суд ухвалою від 22 вересня 2020 року витребував у правонаступника позивача - ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, на що Товариство надало розрахунок, який за змістом є довідкою про розмір заборгованості станом на 11.05.2019 року, яка складає 35 122 долара США 38 центів, що згідно курсу НБУ (1 долар США 26,2059 грн) складає 920 413, 64 грн. В тому числі: тіло кредиту - 21 251,33 доларів США, що в еквіваленті дорівнює 556 910,21 грн; відсотки - 13 871,05 доларів США, що в еквіваленті 363 503,43 грн. (а. с. 33, 48 т. 2)

Після судового засідання, що відбулося 06.10.2020 року, ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» разом з заявою про доручення додаткових доказів направило на адресу апеляційного суду виписку по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 20.12.2011 по 10.05.2019 рр. (а.с. 101-134 т. 2)

Проте вказані вище документи не можна вважати належним та обґрунтованим розрахунком боргу позичальника в межах заявлених позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду від 24 листопада 2020 року зобов`язано ПАТ «Дельта Банк» надати розрахунок заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 08 липня 2008 року з моменту отримання кредиту станом на 20.12.2013 року, та станом на сьогоднішній день, а також виписки за рахунком позичальника за вказаний період (а. с. 163 т. 2). ПАТ «Дельта Банк» в термін, що вказаний в ухвалі апеляційного суду для надання розрахунку кредитної заборгованості відповідача, відповіді не надав.

07.12.2020 року від ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» надійшла заява про долучення до справи додаткових доказів, а саме довідки про розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на дату відступлення права вимоги з загальною сумою боргу 842 961,02 грн, - на 01.01.2016 р., яка містить також інформацію щодо боргу станом на 01.12.2018 р. та - на 11.05.2019 р. з даними щодо погашення кредиту за період 08.07.2008 по 11.05.2019 рр. (т. 2 а.с. 178 - 182)

Разом з тим, норми процесуального права покладають на позивача обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, розглядаючи аналогічну по суті спору справу № 2-1964/11 за позовом ПАТ «Дельта Банк» про стягнення кредитної заборгованості, висловив наступну правову позицію.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Таку обставину необхідно доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний. Певна обставина не може вважатися доведеної, якщо інша сторона її не спростовує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що ПАТ «Дельта Банк» не довело заявлені у справі вимоги, зокрема розмір заборгованості за кредитним договором станом на час звернення з позовом до суду, належними та допустимими доказами.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що довідка банку про наявність заборгованості за кредитним договором від 20.12.2013 року, виписка по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 20.12.2011 по 10.05.2019 рр., довідка про розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на дату відступлення права вимоги з загальною сумою боргу 842 961,02 грн станом на 01.01.2016 р. є неналежними та недостатніми доказами, оскільки вони не містять всієї необхідної інформації для перевірки розміру нарахованої заборгованості, у тому числі всіх її складових станом на 20.13.2013 р. Так, з їх змісту неможливо встановити тривалість періоду заборгованості відповідача, в тому числі простроченої заборгованості як за тілом кредиту, так і за відсотками, а також суми погашення за наданим кредитом за спірний період.

Отже, суду не надано належного обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором та належних доказів на його підтвердження.

В пунктах 6, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» роз`яснено, що при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи відсутність детального обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, заперечень відповідача щодо наданої позивачем довідки про заборгованість, колегія суддів доходить висновку про недоведеність існування конкретного розміру заборгованості за кредитним договором та про наявність правових підстав для відмови АТ «Дельта Банк» у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції.

Щодо доводів скарги про порушення порядку дострокового повернення кредиту, то вони не заслуговують на увагу з огляду на таке. Як встановлено абзацом четвертим пункту 6.2 розділу 6 «Порядок дострокового повернення кредиту за вимогою Банку» кредитного договору, - термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит обов`язковими до повернення і сплати у повному обсязі Банку з 41 (сорок першого) календарного дня, рахуючи з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку внаслідок зміни Позичальником адреси (без попереднього про це повідомлення Банку) або із інших підстав протягом 40 (сорока календарних днів, рахуючи з дати направлення Позичальнику повідомлення (вимоги) Банку. Як вбачається матеріалів справи, така досудова вимога ПАТ «Дельта Банк» направлялася позичальнику та поручителям поштою 12.02.2014 р., що підтверджується реєстром поштових відправлень за останнім відомим місцем проживанням боржників (а. с. 35-39 т. 1).

За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_5 сплачено судовий збір у розмірі 4 211,00 грн. Оскільки апеляційну скаргу задоволено, з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_5 підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 02 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 08 липня 2008 року станом на 20.12.2013 року в сумі 280 733,42 грн, відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в сумі 4 211,00 (чотири тисячі двісті одинадцять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: І.В. Кішкіна

Л.П. Никифоряк

Повний текст постанови складено 23 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач В.Б. Азевич