Дата документу 21.12.2020 Справа № 334/5943/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3656/20 Головуючий у 1-й інстанції: Барулина Т.Є.
Є.У.№ 334/5943/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

розглянувши у письмовому позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Форум», Запорізький обласний державний нотаріальний архів, третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання договору найму від 28.12.1993 таким, що відбувся та незаконним набуття права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Форум», Запорізький обласний державний нотаріальний архів, третя особа Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання договору найму від 28.12.1993 таким, що відбувся та незаконним набуття права власності.

Зазначав, що за договором найму від 28.12.1993, укладеним з Науково-виробничою фірмою «Форум», у зв`язку із перебуванням у трудових відносинах з наймодавцем набув право користування трикімнатною квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.2.1 договору найму квартира передається наймачеві у безстрокове користування за умови, якщо він відпрацює на фірмі не менше 15 років. У випадку переводу наймача за згодою наймодавця на іншу роботу або у зв`язку із неможливістю виконувати роботу за станом здоров`я внаслідок отриманої виробничої травми займана ним квартира залишається у його користуванні.

У липні 2017 року ТОВ «Науково-виробнича фірма «Форум» направила йому повідомлення про відмову від договору найму житлового приміщення.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із заявою про державну реєстрацію свого права найму спірного житла, рішенням державного реєстратора від 12.04.2019 йому відмовлено у здійснені такої реєстрації.

У грудні 2016 Запорізький державний нотаріальний архів видав ТОВ Науково-виробничій фірмі «Форум» дублікат договору купівлі-продажу спірної квартири від 27.10.1992, укладеного між ОСОБА_2 та Науково-виробничою фірмою «Форум».

Посилаючись на вищевказані обставини, а також на те, що ТОВ Науково-виробнича фірма «Форум» не було стороною договору купівлі-продажу від 27.10.1992, а отже не має права на отримання його дублікату, а також на порушення Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом положень ст.ст.8, 49,53 Закону України «Про нотаріат», просив суд визнати договір найму житлового приміщення, укладений 28.12.1993 між Науково-виробничою фірмою «Форум» та ОСОБА_1 таким, що відбувся; визнати незаконним видачу Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом дублікату договору купівлі-продажу р.№1-147 від 09.12.2016 ТОВ «НВФ «Форум»; визнати неправомірним набуття ТОВ «НВФ «Форум»» права власності на спірну квартиру на підставі дублікату договору купівлі-продажу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Науково-виробнича фірма «Форум», Запорізький обласний державний нотаріальний архів, третя особа:Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання договору найму від 28.12.1993 року таким, що відбувся та незаконним набуття права власності - повернуто позивачеві.

Судове рішення мотивовано тим, що позивачем поєднані в одне провадження позовні вимоги, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, що за змістом ч.4 п.2 ст.185 ЦПК України є підставою для повернення позовної заяви позивачеві. На думку суду першої інстанції, вимоги, заявлені до Державного нотаріального архіву підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки нотаріус є публічною особою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вважає що суд першої інстанції дійшов помилкового висновки суду про те, що його позовні вимоги, заявлені до нотаріального архіву, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Між сторонами виник цивільно-правовий спір з приводу правомірності набуття позивачем права користування квартирою за договором найму від 28.12.1993, а також з приводу правомірності набуття ТОВ «НВФ «Форум» права власності на спірну квартиру на підставі дубліката договору купівлі-продажу, який видано нотаріальним архівом із порушенням вимог законодавства, який підлягає розгляду судом загальної юрисдикції.

У відзиві на апеляційну скаргу Запорізький обласний державний нотаріальний архів вказує, що правом на оскарження нотаріальних дій наділена особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Характер правовідносин у сфері видачі дублікату нотаріального документу ніяким чином не пов`язаний із спірними правовідносинами, що виникли між позивачем та ТОВ «НВФ «Форум», а отже позивач не має законних підстав для оскарження дій нотаріального архіву. Запорізький обласний державний нотаріальний архів не може бути співвідповідачем по справі, оскільки не має зі сторонами спору ніяких цивільно-правових правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5, 6, 9,10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п.9 ч.1 ст. 353 ЦПК України).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно п.2 ч.4ст.185 ЦПК України позовна заява повертається позивачу у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст.20 та ч. 4 ст.188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Так, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

Визначити підсудність суду значить з`ясувати коло цивільних прав, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Якщо на стадії відкриття провадження буде встановлено, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі (ч.1ст.186 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому просив визнати договір найму житлового приміщення, укладений 28.12.1993 між НВФ «Форум» та ОСОБА_1 таким, що відбувся; визнати неправомірними дії Запорізького державного нотаріального архіву щодо видачі дублікату договору купівлі-продажу від 27.10.1992 між ОСОБА_2 та НВФ «Форум», ТОВ «НВФ «Форум», яке не було стороною за цим правочином; визнати неправомірним набуття ТОВ «НВФ «Форум» права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом реєстрації 24.01.2017 року зазначеного нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер запису про право власності: 18828381 за товариством на підставі дублікату договору купівлі-продажу, серія та номер: 3-2019, виданий 27.10.1992, видавник: Друга Запорізька державна нотаріальна контора (дублікат договору купівлі-продажу р.№1-147 від 09.12.2016 року виданий Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом).

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем заявлені позовні вимоги, які підлягають розгляду за різними видами судочинства. Зокрема, позовні вимоги, заявлені до Державного нотаріального архіву, на думку суду першої інстанції, підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Проте такі висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або законних інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

У преамбулі Закону України «Про нотаріат» визначено, що він встановлює порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні.

Нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про нотаріат» державні нотаріуси в державних нотаріальних архівах видають дублікати і засвідчують вірність копій і виписок з документів, які зберігаються у справах цих архівів.

При видачі дубліката договору купівлі-продажу нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду (ч. 1 ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

З аналізу наведених вище норм матеріального права слід дійти висновку про те, що при видачі дубліката договору купівлі-продажу нотаріус не виконує обов`язків суб`єкта владних повноважень, не вчиняє реєстраційних дій щодо права власності на майно, а виконує лише дії безспірної юрисдикції, тому позов про оскарження його відмови у видачі дубліката договору належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

За загальним правилом обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має бути ефективним, тобто призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу.

Закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.

Дійшовши висновку про те, що оскарження дій державного нотаріального архіву з видачі дублікату договору купівлі-продажу, відноситься до адміністративної юрисдикції, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що нотаріальна дія з видачі дублікату договору купівлі-продажу є одномоментною та не має самостійного значення, оскільки завершується його виданням.

Суд не обговорив питання про те, чи відноситься позивач до кола осіб, які наділені правом оскарження нотаріальної дії з видачі дублікату правочину, учасником якого він не був, чи дозволить оскарження нотаріальної дії з видачі дублікату ефективно захистити та відновити права позивача, чи може позовна вимога про визнання незаконної нотаріальної дії з видачі дублікату договору купівлі-продажу взагалі розглядати за правилами будь-якого судочинства.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанцій, як і відповідні доводи позивача, наведені у його апеляційній скарзі, про можливість розгляду цього спору за правилами адміністративного або цивільного судочинства є помилковими.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, оскаржувана ухвала відповідно до п.4 ч.1ст.379ЦПК України підлягає скасуванню із направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі.

Керуючись статями 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2020 року у цій справі скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська О.М.Кримська