Справа № 467/854/20
17.12.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Явіци І.В.
за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.
представника третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Органу опіки та піклування Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області - Деменко І.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Орган опіки та піклування Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області, Олександрівська об`єднана територіальна громада Вознесенського району Миколаївської області до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про позбавлення батьківств прав, стягнення аліментів та призначення опікуна, -
Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування
Звернувшись із вказаним позовом до суду, позивач посилалась на те, що вона є бабусею двох неповнолітніх дітей її доньки ОСОБА_4 та співмешканця останньої ОСОБА_5 .
Обидва онуки проживають разом з нею вже тривалий час, тоді як відповідачі ніякої участі у вихованні і утриманні своїх дітей не приймають, їх життям не цікавляться, із синами не спілкуються, про їх фізичний, духовний розвиток та навчання не піклуються, до самостійного життя не готують.
Здебільшого відповідачі ніде не працюють, а якщо працюють, то не офіційно, і у будь - якому випадку ніякої фінансової допомоги на утримання дітей їй не надають.
Із народження і до цього часу діти ніде не зареєстровані, що завадило старшому сину відповідачів отримати паспорт.
Позивач вказала, що бажає бути опікуном своїх онуків, оскільки вже тривалий час піклується про них, утримує їх, створює усі належні умови для розвитку та навчання.
За таких обставин, позивач просила суд позбавити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ,установити опіку над дітьми і призначити її їх опікуном, а також стягнути із відповідачів на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.
Процесуальні дії у справі
Підготовче провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2020 року.
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2020 року до участі у справі залучено Олександрівську об`єднану територіальну громаду Вознесенського району Миколаївської області у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, якій цією ж ухвалою доручено складання висновку щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_5 .
Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09 листопада 2020 року підготовче провадження було закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті.
Цією ж ухвалою в судове засідання викликано заявлених позивачем свідків.
Позиція учасників справи та їхнє вступне слово, а так само і думка дітей
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримала з підстав, що викладені у позовній заяві, та пояснила, що відповідачка ОСОБА_4 доводиться їй дочкою, а відповідач ОСОБА_5 це колишній співмешканець доньки, із яким вона спільно проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу близько одинадцяти років.
Спочатку ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживали в с. Трикратне Вознесенського району Миколаївської області, де у них народились спільні діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Через деякий час ОСОБА_4 покинула ОСОБА_5 та переїхала із молодшим сином до неї, а старша дитина залишилась біля батька в с. Трикратне Вознесенського району.
Потім відповідачці придбали квартиру в с. Кавуни Арбузинського району Миколаївської області, де вона й почала проживати, однак, дитину із собою не забрала.
Дещо пізніше, коли дитина ОСОБА_2 вже ходив до шостого класу, до неї зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що він не може утримувати і доглядати сина через нестачу коштів.
Тоді вона забрала дитину до себе.
Таким чином, ОСОБА_3 проживає разом із нею з 2014 року, а ОСОБА_2 - з 2017 року.
За цей час відповідачі жодного разу матеріальної допомоги на утримання дітей їй не надавали і не пропонували. Рідко телефонують дітям. Зокрема, відповідач телефонував ОСОБА_3 близько трьох місяців тому і жодного разу до дітей не приїздив.
Відповідач проживає в с. Трикратне Вознесенського району Миколаївської області у власній квартирі, яка не об лаштована для проживання дітей, вживає алкогольні напої.
Відповідачка ОСОБА_4 їздить на заробітки за кордон, зокрема, до Турції, Гватемали, Іспанії, однак, жодного разу коштів не давала, гостинця дітям не купувала. Казала, що коштів у неї немає. Зараз вона на заробітках в м. Хмельницькому. Інколи телефонує дітям.
Додому приїздить приблизно раз на місяць - півтора, до дітей приходить рідко і не збирається їх забирати до себе.
Позивачка вказала, що мала розмову із донькою на рахунок позбавлення її батьківських прав, але вона сказала, що не заперечує проти цього.
Загалом, діти слухняні, допомагають їй у всьому, добре навчаються, беруть участь у різних гуртках.
Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Органу опіки та піклування Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області Деменко І.Л. в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити та пояснила, що позивачка звернулась до Органу опіки та піклування та повідомила, що разом із нею тривалий час проживають неповнолітні онуки, батьки яких ними не цікавляться. На таке їй було рекомендовано звернутись до суду з позовом про позбавлення останніх батьківських прав та оформлення опікунства.
Представник вказала, що батьки утриманням і вихованням дітей не займаються, діти перебувають на повному утриманні позивачки, яка належно забезпечує їх усім необхідним.
Батьки допустили ситуацію, що діти не мають зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, що призвело до проблем із отриманням старшою дитиною паспорта.
Про батька дитини взагалі нічого невідомо, у той час, як мати, заробляючи кошти, дітей не утримує взагалі.
Також вона не цікавиться їх життям, навчанням і розвитком, зокрема, мати лише один раз відвідала школу 1- го вересня і з тих пір за місцем навчання дітей не з`являлась.
Представник вказала, що позивачка може бути опікуном дітей, оскільки виконує ці функції належно вже тривалий час, ніяких претензій до неї з приводу утримання і виховання дітей ані у Служби у справах дітей Арбузинської РДА, ані у Арбузинської селищної ради немає.
Діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , кожен окремо, висловили бажання щодо позбавлення їх батьків батьківських прав.
Зокрема, дитина ОСОБА_2 вказав, що мати телефонує йому лише тоді, як їй щось треба. Вона проживає із співмешканцем, вони вживають алкогольні напої, вчиняють сварки і бійки. Одного разу мати зателефонувала аби її забрали із Одеси.
Гостинці та подарунки мама йому не купує, до себе не запрошує.
Загалом мати не цікавиться його життям та життям його брата.
Дитина ОСОБА_3 підтримав свого брата, у той час, як обидві дитини вказали, що бажають проживати разом із бабусею, вона про них піклується, їм біля неї добре.
Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Олександрівської об`єднаної територіальної громади Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, направив заяву про розгляд справи за його відсутності.
Однак, суд, згідно із положеннями ст. 223 ЦПК України не вбачав перешкод у розгляді справи за відсутності представника третьої особи, ураховуючи той факт, що він кожного разу належно повідомлявся про розгляд справи і мав змогу реалізувати свої права, проте, такою можливістю не скористався.
Відповідачі ж в судове засідання також не прибули, викликались у нього неодноразово за наявними у матеріалах справи адресами шляхом направлення судових повісток, а також публікації оголошення про виклик на офіційному веб - порталі судової влади України, яке було розміщене не пізніше, ніж за десять днів до дати судового засідання, а тому в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважаються такими, що належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
Належне повідомлення відповідача ОСОБА_5 про розгляд справи, як то, дату, час і місце, підтверджується даними рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень.
При цьому, будь - яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, або ж клопотань відповідачі до суду не направляли, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування всіх передумов, визначених ч.1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідачі двічі належно повідомлені про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи не з`явились, причин своєї неявки не повідомляли, відзив на позов не подали, у той час, як позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення справи.
Зокрема, щодо питання поінформованості відповідачки ОСОБА_4 про розгляд справи, учасником якої вона є, суд вважає за доцільне вказати наступне.
Після надходження справи до суду відповідачка про неодноразові судові засіданні повідомлялася шляхом направлення судових повісток за адресою указаною у позовній заяві.
Інформацію про дату, час та місце самого провадження кожного судового засідання розміщувалася на сайті Судової влади.
Забезпечити її СМС інформування суд змоги не мав через відсутність у нього відомостей про номери засобів її зв`язку.
Разом з цим, ужиті заходи не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні відповідачів, хоча останні прямо та беззаперечно, у своїй сукупності, указують на те, що вони мали б бути у силу вжитих заходів поінформовані про цей процес, який здійснюється в Арбузинському районному суді Миколаївської області.
Пункт 1 статті 6 Конвенції у відповідній частині передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом (...)».
При цьому, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У цій справі дії відповідачів, на переконання суду, прямо указують, на те, що вони добросовісно не користується належними їм процесуальними правами і прямо ігнорують наявні у них процесуальні обов`язки, тим самим створюють недобросовісні перепони для руху справи, що є неприйнятним.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
Відповідно суд у цій справі, забезпечивши право відповідачів приймати особисту участь в судовому засіданні, уживши усіх доступних йому заходів для поінформованості їх про даний процесс, та ураховуючи їх процесуальну поведінку, вважає за можливе завершити розгляд провадження на підставі наявних у справі матеріалів за відсутності відповідачів.
Так як така дія прямо запобігатиме безладному руху у судовому процесі в цій справі та буде ефективною протидією недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи.
Як наслідок, ураховуючи наявність підстав вважати про поінформованість відповідачів про розгляд справи, учасниками якої вони є, суд при відсутності у них з певних своїх причин та міркувань стійкого бажання приймати участь в цьому процесі, вважає таку поведінку останніх особистим вільним користуванням її власними правами на свій розсуд.
Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що склались між сторонами, з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи
У свою чергу, суд, заслухавши вступне слово присутніх учасників справи, дослідивши надані йому докази, у тому числі, допитавши заявлених свідків, оцінивши їх (докази) з точки зору належності, допустимості і достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають пряме та опосередковане значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.
Зокрема, свідки, будучи допитаними в порядку ст. 230 ЦПК України та попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання та за відмову від давання покарань, кожен окремо, дали суду такі показання.
Так, свідок ОСОБА_10 дала показання про те, що діти постійно проживають біля позивачки.
Їх матір свідок бачила дуже рідко, а від позивачки їй відомо, що батьки дітей не утримують їх і вихованням не займаються, жодним чином про дітей не піклуються.
Дітей забезпечує позивачка, цікавиться їх навчанням, робить з ними домашні завдання.
Свідок позитивно характеризувала позивачку та дітей.
Свідок ОСОБА_11 показала суду, що знає позивачку дуже давно, проживає по сусідству і дружить із нею.
Діти давно проживають разом із позивачкою, у той час, як їх мати не надто опікується ними і не цікавиться їх життям.
Зокрема, свідок вказала, що матір дітей бачить нечасто, а коли та з`являється за місцем проживання позивачки, то завжди перебуває напідпитку.
Батька взагалі бачила дуже давно, ще коли ОСОБА_12 проживала із ним спільно в с. Трикратне Вознесенського району.
Догляді за дітьми здійснює позивачка, утримує їх, годує, цікавиться їх навчанням, ходить до шкоди і спілкується із вчителем по телефону.
Свідок позитивно характеризувала позивачку та дітей, вказала, що діти слухняні, добрі, позивачку люблять, а вона любить їх.
Також вказала, що позивачка, на її думку, могла б бути їх опікуном, оскільки відповідачем їх діти не потрібні.
Ці показання свідків суд визнає належними, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, як то, стосовно обставин, що мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а також достовірними, оскільки на їх підставі можливо встановити дійсні обставини справи.
Підстав не довіряти показанням свідків суд не установив, оскільки вони за своєю суттю кореспондуються як між собою, так і з поясненнями учасників справи.
Крім того, із дотриманням правил ст. 95 ЦПК України було досліджено письмові докази, із сукупності яких суд установив наступне.
Зокрема, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.7,8).
Діти навчаються в Арбузинській загальноосвітній шкоді І-ІІІ ступенів №1 ім. О. Закерничного та проживають без реєстрації разом із позивачкою по АДРЕСА_1 із бабусею ОСОБА_1 (12,13, 16).
За місцем навчання діти характеризуються позитивно, забезпечені шкільним приладдям, а опікується ними бабуся ОСОБА_1 .
Зокрема, ОСОБА_3 є дисциплінованим і старанним учнем, до уроків готується систематично, на уроках уважний, має добрий загальний розвиток, до виконання громадських доручень ставиться сумлінно, активний у громадсько - суспільному житті, старанно відноситься до усіх доручень (а.с.14).
Учень ОСОБА_2 до навчання ставиться відповідально, своєчасно готує домашні завдання, є активним учасником громадського життя шкоди, бере активну участь у позакласних заходах класу та шкоди, є учасником шкільної агітбригади.
У вільний час займається пожежно - прикладним спортом, неодноразово був переможцем обласних змагань, захищає честь школи з предметних олімпіад з інформатики та районних спортивних змаганнях. Відповідальний, врівноважений, дисциплінований, до вчителів ставиться з повагою ( а.с.15).
Згідно висновків про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток КНП «Арбузинська центральна районна лікарня» від 20 грудня 2019 року діти здорові ( а.с. 9,10).
Дитина ОСОБА_3 проживає разом із позивачкою з 2014 року, дитина ОСОБА_2 - із 2017 року.
Позивачка має власний будинок, який складається із двох кімнат, без комунальних зручностей з пічним опаленням. Продуктами харчування та речами тривалого вжитку позивачки забезпечена ( а.с. 11).
Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,проживає в с. Трикратне Вознесенського району Миколаївської області, є інвалідом ІІІ групи, має на праві власності двокімнатну квартиру, у якій зареєстрований і проживає один. У житлі відповідача прохолодно, брудно, не прибрано.
За місцем проживання відповідач характеризується позитивно, заяв та скарг до селищної ради на нього не надходило (а.с. 17-23).
Відповідачка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має зареєстроване у встановленому законом порядку місце реєстрації, за місцем реєстрації не проживає, не працює, є інвалідом ІІІ групи, спиртними напоями не зловживає, скарг від сусідів та жителів селища на неї не надходило ( а.с.24-30).
Згідно висновку Органу опіки та піклування Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області від 12 жовтня 2020 року є доцільними позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно її дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Зокрема, із висновку слідує, що діти проживають разом із позивачкою у належному їй будинку з пічним опаленням.
Мають окрему кімнату, яка облаштована необхідними меблями, сім`я забезпечена товарами тривалого користування, продуктами харчування. Будинок у належному стані, створені належні умови для проживання дітей.
Відповідачі тривалий час у вихованні та утриманні своїх дітей участі не приймають, не цікавляться їхнім життям, навчанням та успіхами. За час перебування дітей у бабусі відповідачі фінансової допомоги на їх утримання не надавали, зовсім перестали спілкуватись із дітьми.
Протягом двох останніх років дітьми опікується бабуся, яка забезпечує їх канцтоварами, одягом, сплачує кошти за харчування у школі.
Діти із самого народження ніде не зареєстровані, при тому, що кожен із батьків має у власності житло.
Відповідачка ОСОБА_4 за місцем реєстрації довгий час не проживає, її місцезнаходження невідоме.
ОСОБА_4 у 2019 році виїхала на заробітки, до цього часу не повернулась, жодної фінансової допомоги на утримання і виховання дітей позивачці не надає.
Батько ОСОБА_5 зареєстрований і проживає на території Вознесенського району Миколаївської області, ніде не працює, вживає спиртні напої.
Із висновку слідує, що батьки свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не забезпечують першочергові потреби дітей у вихованні, навчанні та гармонійному розвитку, не створюють елементарні умови для проживання, не спілкуються із дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення ( а.с.62-63).
Згідно висновку Служби у справах дітей виконавчого комітету Олександрівської селищної ради від 26 листопада 2020 року є доцільним позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно його дітей.
Зокрема, із висновку вбачається, що відповідач проживає один у власносному будинку, який не має необхідних умов для проживання дітей. Є інвалідом дитинства ІІІ групи, але коштів на утримання дітей не надавав і не надає. Коли діти хворіли, батько не відвідував їх, не цікавився станом здоров`ям, не спілкувався та зовсім не брав участі у їх вихованні і розвитку.
Обставини, відображені у цих висновках, зокрема, підтверджуються й поясненнями учасників справи та свідків.
Зокрема, позивач та представник третьої особи вказали, що батьки дітей із ними не спілкуються з достатньому обсязі, взагалі не утримують дітей, не займаються їх вихованням, не опікуються ними, не цікавляться навчанням, успіхами, станом здоров`я та розвитком, у тому числі й духовним.
Ці обставини підтверджені свідками, які вказали, що діти понад два роки проживають разом із позивачкою, перебувають на її забезпеченні, у той час, як батька свідки не бачили, а мати відвідує дітей рідко.
Тож, піддавши аналізу наявні у справі докази та вирішуючи спір по суті, суд зважає на таке.
Стаття 150 СК України установлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.
Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Крім цього, згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 СК України), а здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст. 155 СК України).
При цьому, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України).
Проте, за нормою п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, серед іншого, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
У абзаці другому пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
А Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц вказав, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Та у цьому випадку суд установив, що відповідачі умисно і свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків відносно своїх дітей, оскільки, маючи змогу, не утримують іх; не спілкуються із дітьми в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу.
Вказані функції повністю взяла на себе позивачка, бабуся дітей.
Відповідачі взагалі самоусунулись від виховання і утримання своїх дітей, залишити їх на позивачку і взагалі не опікуються ними.
Іншими словами, на переконання суду, діти відповідачів їм не потрібні.
Стосовно наявності вини у такій поведінці відповідачів, то суд ураховує те, що вони мають змогу утримувати і доглядати дітей, однак, свідомо і умисно цього не роблять.
Зокрема, відповідачі є особами працездатного віку, мають інвалідність ІІІ групи, яка дозволяє їм працювати, мають власне житло, яке, принаймні, відповідач ОСОБА_5 не утримує у належному стані, приданому для проживання дітей.
З народження і до цього часу батьки не турбувались про реєстрацію дітей за своїм місцем проживання, залишили їх під опікою позивачки і не надають останній матеріальну допомогу на утримання дітей, особисто їх не утримують, хоча мають змогу це робити.
Тому у світлі установлених фактичних обставин справи, з огляду особи відповідачів, умови їх проживання, спосіб життя, суд вважає, що вони свідомо і умисно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків і нехтують ними протягом тривалого часу, хоча мають змогу, утримувати і виховувати дітей.
Тому суд переконаний, що змінити поведінку відповідачів щодо їх дітей на цей час на краще неможливо.
Оскільки будь - яких поважних причин такої бездіяльності відповідачів відносно їх дітей, які б перешкодили застосуванню заходу, про який йдеться у позові, суд не установив.
Зокрема, відповідачі мають власне житло, у якому могли б зареєструвати своїх дітей, привести до ладу свої будинки і створити належні умови для проживання дітей.
Останні мають змогу утримувати дітей, так як їх група інвалідності дає змогу працювати, однак, відповідачі залишили дітей на позивачку і не цікавляться їх навчанням, успіхами, розвитком та станом здоров`я.
Ці висновки суду ґрунтуються, у тому числі й на поясненнях самих дітей.
Позаяк, навіть наявність поважних причин не виправдовує досить тривалий період невиконання відповідачами своїх батьківських обов`язків.
Стосовно вимоги про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей, то суд виходив зі наступного.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Втім, як установлено судом батьки матеріально не забезпечують своїх дітей у мірі, необхідній і достатній для їх для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Діти перебувають на утриманні позивачки.
Тому, аліменти з відповідачів на утримання дітей слід стягнути на підставі судового рішення.
До того ж згідно ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
За правилом, установленим ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст183 СК України).
При цьому, суд ураховує обставини, із числа регламентованих ч.1 ст. 182 СК України, як то, вік, матеріальне становище та стан здоров`я дітей, зокрема, що вони наразі перебувають на утриманні позивачки, є здоровими, навчаються у школі.
Також, суд бере до уваги вік, стан здоров`я та матеріальне становище відповідачів.
Зокрема, останні є особами працездатного віку, інвалідами ІІІ групи, офіційно не працевлаштовані, мати має заробіток від торгівлі, мають на праві власності житло.
Як наслідок, суд приходить до висновку, що батьки зобов`язані сплачувати аліменти на утримання своїх дітей у розмірі по ј частині від усіх видів їх заробітку (доходу) кожен, але у будь - якому випадку не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що прямо визначено положеннями ч.2 ст. 182 СК України.
Крім цього, суд відмічає, що за правилом ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Те, що відповідачі не працевлаштовані офіційно та/або не мають доходу, не звільняє їх від обов`язку забезпечувати належне утримання дітей та сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законом (постанова ВС КЦС від 07 листопада 2018 року у справі № 355/511/17).
Оскільки аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку, що права батьків є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Відповідно, суд приходить до висновку, що позов у частині стягнення із відповідачів аліментів на утримання дітей є обгрунтованим і підлягає до задоволення.
Однак, суд вважає, що аліменти із відповідачів належить стягувати у частці від їх доходу (заробітку), тобто по ј частині із кожного, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Розмір аліментів, що заявлений позивачем, тобто, 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, може бути стягнутий на підставі судового наказу, що прямо визначено нормою ч.3 ст. 184 СК України.
І у будь - якому випадку розмір аліментів на утримання дітей не може бути меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України).
Суд, крім того, не установив обставин, що передбачені ст. 188 СК України, стосовно відповідачів.
Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дітей слід присудити із дня пред`явлення позову, як у даному випадку, із 14 серпня 2020 року.
За правилом, установленим ч.2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Згідно ж положень ч.3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Стосовно вимоги про призначення позивачки опікуном обох дітей, то суд відмічає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (ч.1 ст. 58 ЦК України).
А піклування - над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена (ч.1 ст. 59 СК України).
Згідно ч.1 ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.
Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років ( ч.2 ст. 243 СК України).
Разом із цим, судом установлено, що на момент пред`явлення цього позову дитині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось 14 років.
Відповідно, згідно положень ч.1 ст. 59, ч.2 ст. 243 СК України він є особою, на якою закон приписує установлення піклування, а не опіки.
Разом із цим, вимоги про встановлення над ОСОБА_2 піклування позивач не висувала.
Водночас, згідно ч.3 ст. 243 СК України опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.
У свою чергу, ЦК України передбачає, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування ( ч.3 ст. 60 СК України).
Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (ч.4 ст. 60 СК України).
Разом із цим, ніякого подання про призначення позивачки опікуном органом опіки та піклування до суду в ході розгляду справи надано не було.
Матеріали справи містять лише висновок Органу опіки та піклування Арбузинської РДА Миколаївської області про можливість призначення позивачки опікуном її онуків.
Однак, надання висновку про можливість призначення опікуном (піклувальником) , це не звернення із відповідним поданням, як того вимагає ч.3,4 ст. 60 СК України.
До того ж, станом на день складання цього висновку (20 жовтня 2020 року) дитина ОСОБА_2 досяг 14 років, а тому орган опіки та піклування мав урахувати це і звернутись до суду із відповідним поданням, як то,стосовно дитини ОСОБА_2 - про призначення піклувальником, а стосовно дитини ОСОБА_3 - про призначення опікуном.
Орган опіки та піклування не був позбавлений можливості зробити це під час розгляду справи.
Таким чином, суд, не спростовуючи можливості призначення позивачки опікуном та піклувальником над її онуками, позбавлений можливості задовольнити відповідну вимогу з мотивів, що наведені ним вище, тобто, фактично через недотримання органом опіки та піклування процедурних питань і через неврахуванням особою, що готувала позовну заяву, положень ЦК та СК України, позаяк, вимога про встановлення над дитиною ОСОБА_2 піклування, ураховуючи, що на момент пред`явлення позову, він досяг 14 років, не висувалась.
При цьому, суд вважає, що ОСОБА_1 належно опікується дітьми.
З огляду на викладене, цей позов підлягає частковому задоволенню, позаяк, це однозначно буде відповідати інтересами дітей.
Водночас, суд позбавлений можливісті призначити позивачку опікуном на її онуками, ураховуючи наведене ним вище, з метою, зокрема, за відсутності відповідних подань та належної позовної вимоги, не поставити у подальшому під сумнів законність установлення опіки та піклування.
Однак, позивачка не позбавлена можливості звернутись із відповідною заявою до Органу опіки та піклування Арбузинської РДА з метою вирішення питання установлення опіки та піклування у порядку, установленому законом.
Щодо розподілу судових витрат
За правилами ст. 141 ЦПК України, з урахуванням обставин, регламентованих п.п.1-4 ч.3 цієї ж статті, із відповідачів на користь позивачки слід стягнути судовий збір 840,80 грн., оскільки вимога про позбавлення їх батьківських прав задоволена судом.
Крім цього, від відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. через задоволення вимоги про стягнення із них аліментів,оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при пред`явленні відповідної вимоги.
Судовий збір у розмірі 840,80 грн. за вимогу про призначення опікуном, яка відхилено судом, не підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачки.
З цих мотивів, керуючись ст.ст. 258, 259, 263 - 265, 268, 280 - 282, 273 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Орган опіки та піклування Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області, Олександрівська об`єднана територіальна громада Вознесенського району Миколаївської області до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про позбавлення батьківств прав, стягнення аліментів та призначення опікуна - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно її дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позбавити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно його дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј (однієї четвертої) частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 серпня 2020 року і до досягнення дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.
Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј (однієї четвертої) частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 серпня 2020 року і до досягнення дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.
Вимогу про призначення ОСОБА_1 опікуном - залишити без задоволення.
Допустити негайне виконання цього рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., тобто, по 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. із кожного.
Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., тобто по 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. із кожного.
Роз`яснити, що згідно ч.3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Роз`яснити, що згідно положень ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Роз`яснити ОСОБА_1 її право звернутись до Органу опіки та піклування за місцем установлення опіки та піклування із заявою про призначення її опікуном (піклувальником) у встановленому законом порядку.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Форма і зміст заяви про перегляд заочного рішення повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
Відповідач 1: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
Відповідач 2 : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .
Суддя І.В. Явіца