ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2020 року м. Кропивницький

справа № 390/270/20

провадження № 22-ц/4809/994/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області (суддя Бойко І. А.) від 16 квітня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 червня 2011 року між банком і відповідачем був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до умов цього договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 5000,00 грн у формі встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. За умовами договору він зобов`язана погашати заборгованість за кредитом і відсотками, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати неустойку на умовах, передбачених договором, у разі невиконання покладених на неї зобов`язань.

Відповідач зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31 грудня 2019 року становила 64111,39 грн, з яких:

4997,00 грн - заборгованість за кредиту;

50785,82 грн - заборгованість по відсотках за користуванням кредитом;

4799,46 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;

500,00 грн - штраф (фіксована частина),

3029,11 грн - штраф (процентна складова),

які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2020 року позов задоволено частково. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 4997,00 грн та 163,84 грн компенсації судового збору. В задоволенні інших вимог відмовив.

Суд встановив, що відповідач не повернув використані ним кошти, які надав йому банк в межах кредитного ліміту, а тому задовольнив позов в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог банку, суд виходив з того, що позивач не надав доказів досягнення між ним і відповідачем домовленості про проценти та неустойку, тому дійшов висновку, що такі вимоги позивача безпідставні.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на неї

Частково не погоджуючись із заочним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати це рішення в частині відмови в задоволенні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за процентами й ухвалити щодо цього нове рішення.

Доводами апеляційної скарги полягають у тому, що банк вважає безпідставною відмову суду в задоволенні його вимоги про стягнення з боржника процентів так, як суд помилково не взяв до уваги наявну в справі довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем і містить відповідні умови про проценти, їх розмір та строк сплати, а також інші умови. Суд також не врахував, що за змістом ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є оплатним, а отже неправильно застосував норми матеріального права в цій частині.

Відповідач ОСОБА_1 , якому вручено ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги і пропозицію надати на неї відзив, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення номер: 270 (с. 83), відзив на апеляційну скаргу позивача до суду не подав.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

02 червня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», який у 2018 році змінив найменування на АТ КБ «ПриватБанк», із підписаною ним заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку в якій вказав, що він підтверджує свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Крім того, 02 червня 2011 року ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» у якій містяться відомості про тип кредитної картки, пільговий період кредитування, валюту кредитування, базову процентну ставку, розмір мінімального щомісячного платежу та строк його сплати, комісія за зняття готівкових коштів, розмір пені та штрафу, інше.

Банк свої зобов`язання за договором виконав: надав ОСОБА_1 платіжну картку та встановив кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн.

ОСОБА_1 використані ним кошти, які надав йому банк, не повернув і має заборгованість.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

У цій справі рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині вирішення судом позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь банку процентів, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредиту, а також про відмову в задоволенні вимог банку про стягнення неустойки, апеляційним судом не перевіряється.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Колегія суддів наголошує, що у справах про відповідальність боржника за невиконання зобов`язання, зокрема грошового, саме позивач зобов`язаний довести наявність невиконаного зобов`язання, підстави його виникнення та розмір.

Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування наданим кредитом, позивач посилався, зокрема, на підписану ОСОБА_1 довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 02 червня 2011 року, яка, зокрема, містяться відомості про тип кредитної картки, пільговий період кредитування, валюту кредитування, базову процентну ставку у розмірі 2,5 % на місяць, розмір мінімального щомісячного платежу та строк його сплати (с. 10).

Згідно з частинами 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цих приписів процесуального законодавства суд першої інстанції не дотримався, проігнорував надану позивачем довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 02 червня 2011 року, не дав їй оцінки, не мотивував її відхилення, як доказу.

Зі змісту статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України вбачається, що кредитний договір є консенсуальним, двостороннім та відплатним.

Зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

При цьому однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Надана позивачем довідка про умови кредитування, яку підписав ОСОБА_1 одночасно із заявою-анкетою про приєднання до запропонованих йому ПриватБанком умов надання банківських послуг, вказує на те, що відповідач погодився на запропоновані банком умови отримання банківської послуги з кредитування, зокрема, він погодився на сплату процентів за користування кредитними коштами за межами обумовленого пільгового періоду кредитування в розмірі 2,5% на місяць.

Врахувавши анкету-заяву ОСОБА_1 від 02 червня 2011 року як доказ укладення між ним і банком кредитного договору, суд непослідовно відхилив довідку про умови такого кредитування, яку підписав відповідач одночасно з анкетою-заявою.

Фактично підстав не враховувати цей доказ суд не мав.

Отже, вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом ґрунтується на доказах, які є справі.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 (с. 5 - 8), вже із 26 липня 2011 року позичальник мав заборгованість в сумі 4997 грн, а з 29 липня 2011 року і прострочену заборгованість за кредитом, яка остаточно сформувалася 28 червня 213 року, досягнувши суми рівної кредитному ліміту (4997 грн) і з того часу є незмінною.

Заборгованість за кредитом відповідач не сплачував.

Обумовлена сторонами по справі процентна ставка за кредитом є фіксованою (2,5 % на місяць) і в річному вимірі становить 30% (2,5 х 12 = 30%).

Згідно з тим же розрахунком заборгованості, який надав позивач, проценти за користування кредитом ОСОБА_1 банк нараховував з 26 липня 2011 року по 26 липня 2019 року, тобто впродовж восьми років користування відповідачем кредитними коштами так, як сторони окремо не обумовили строк кредитування у межах якого банк може нараховувати проценти.

За таких умов сума процентів становить:

4997 х 30% х 8 = 11992,80 грн, де

4997 грн - сума кредиту на яку нараховуються проценти,

30% - річна процентна ставка,

8 років - строк за який нараховуються проценти.

Натомість згідно з розрахунком позивача, розмір процентів за вісім років становить аж 50785,82 грн, тобто в чотири рази більше ніж у зробленому судом розрахунку за умовами, які визначені в договорі.

Таким чином фактична процентна ставка, яку застосував позивач становить 127 % річних, хоча у відповідних графах свого розрахунку він вказав, що застосовує, нібито, процентну ставку на рівні 30 % річних, що не відповідає дійсності.

Положеннями ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, яка діяла на час укладення сторонами договору, банкам заборонено збільшувати процентну ставку в односторонньому порядку.

Близьке за змістом положення містить чинна на час розгляду справи в суді редакція ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України.

У зв`язку з цим вимоги позивача про стягнення процентів підлягають задоволенню частково виходячи з обумовленої сторонами в договорі процентної ставки, що в сумарному виразі становить 11992,80 грн.

Так, як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи чим позбавив себе можливості правильно застосувати закон та ухвалив помилкове рішення про повну відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення процентів, на підставі приписів ст. 376 ЦПК України в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Про судові витрати

Згідно з п. «в» ч. 4 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 557,03 грн, та за подання апеляційної скарги в сумі 835,55 грн, а всього 1392,58 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Кіровоградського районного суду м. Кіровограда від 16 квітня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів, а також в частині розподілу судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 11992,80 грн (одинадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні вісімдесят копійок) заборгованості по процентах за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1392,58 грн (одні тисячу триста дев`яносто дві гривні п`ятдесят вісім копійок) компенсації судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2020 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: Л. М. Дьомич

С. І. Мурашко