Номер провадження: 22-ц/813/3655/20
Номер справи місцевого суду: 497/1467/17
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

заявник приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Георгій Володимирович,

стягувач ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 14 вересня 2018 року у складі судді Кодінцевої С.В.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В. звернувся з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон до повного виконання судового рішення №497/1467/17 від 05.06.2018, виданого Болградським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 288370,49 грн.

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 14 вересня 2018 року подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу задоволено; тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань за виконавчим листом про сплату заборгованості без вилучення у нього паспорта громадянина України для виїзду за кордон органами Державної прикордонної служби України.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа залишити без задоволення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідача не повідомлено про розгляд даного подання, відтак він не мав жодної можливості захистити своє порушене право. Апелянт належним чином не був повідомлений про направлення подання про обмеження його у праві виїзду до суду. Державним виконавцем не надано належним та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ним вчинено усі можливі заходи до виконання судового рішення і такі рішення не виконані внаслідок ухилення боржника від виконання зобов`язань. В поданні не зазначено дати народження, реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника, обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань. ОСОБА_2 лише 02.11.2018 дізнався про існування рішення Болградського районного суду Одеської області від 25 квітня 2018 року, оскаржує його та боргу не визнає. Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» не передбачено таких дій, як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України. Тимчасове обмеження у праві виїзду застосується судом не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. Державний виконавець, звертаючись до суду з поданням, не надав жодних доказів щодо ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов`язань по сплаті заборгованості за рішенням суду. Сам факт невиконання боржником самостійно зобов`язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків. ОСОБА_2 лише 28.09.2018 дізнався про існування рішення Болградського районного суду Одеської області від 25 квітня 2018 року.

Апелянт в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Розгляд справи судом апеляційної інстанції неодноразово відкладався, судові повістки, які надсилалися апелянту на його адреси, за місцем проживання та реєстрації, які останній зазначав в апеляційній скарзі та клопотаннях, однак останні поверталися до суду з позначкою «адресат не проживає», «за закінченням терміну зберігання». Відомостей щодо зміни місця проживання апелянт суду не надав. Вказане свідчить про намагання апелянта затягнути розгляд справи та свідчить про те, що апелянт своїми діями зловживає процесуальними правами як учасник справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи.

Крім того, судові повістки також направлялися на адреси представників апелянта ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які також повернуті до суду з позначкою «за закінченням строку зберігання».

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи без участі апелянта, враховуючи його обізнаність про наявність апеляційного провадження, відкритого за його апеляційної скаргою, а також обов`язок цікавитися долею справи.

Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника приватного виконавця, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.06.2018 Болградським районним судом Одеської області на виконання рішення суду від 25.04.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 288 370, 49 грн, видано виконавчий лист №497/1467/17.

05.07.2018 постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом №497/1467/17 та зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Вказану постанову направлено на адресу реєстрації боржника 07.07.2018.

Приватним виконавцем 05.07.2018 винесено постанову про арешт майна боржника, якої накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 в межах суми стягнення.

В процесі примусового виконання встановлено, що боржник має відкриті рахунки в декількох банківських установах, але коштів для задоволення вимог виконавчого документа, в достатньому розмірі - не виявлено.

Відповідно до інформації, яка надійшла із Державної фіскальної служби: боржник офіційно не працевлаштований.

Згідно відповіді, яка надійшла із Пенсійного фонду України: доходів, в тому числі за цивільно-правовими договорами, пенсію ОСОБА_2 не отримує.

При проведенні виконавчих дій встановлено, що за боржником не зареєстровано жодних транспортних засобів, на які можливо звернути стягнення для задоволення вимог виконавчого листа №497/1467/17.

Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що за боржником не зареєстровано нерухомого майна, в тому числі майнових прав на нерухоме майно.

Згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 10.07.2018 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

17.07.2018 приватним виконавцем здійснено виїзд за адресою реєстрації боржника, встановлено, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не мешкає тривалий час. Зі слів сусідів, боржник працює та постійно проживає в м. Одеса. Ліквідного майна, належного боржникові виявлено не було, про що було складено акт приватного виконавця.

08.08.2018 до офісу приватного виконавця з`явився ОСОБА_2 , якого повідомлено про необхідність обов`язкового виконання вимог виконавчого листа №497/1467/17 від 05.06.2018.

Задовольняючи подання приватного виконавця щодо обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржником в добровільному порядку не виконується рішення суду, на даний час виконавче провадження не виконано, а відтак є передбачені законом підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа. З наведеною позицією в повній мірі погоджується й апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно з п. 2, 5 ч. 1, ч. 2, 4 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в тому числі і безпідставна неявка на виклики державного виконавця.

В листі Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» викладено правову позицію стосовно того, що на момент звернення до суду з таким поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, а поняття «ухилення від виконання зобов`язань», варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок повністю або частково у нього є реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

У зв`язку із вищевикладеним про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема щодо утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт умисного ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання рішення, що, зокрема, полягає в тому, що він будучи обізнаним про свій обов`язок щодо повернення грошових коштів стягувачу, жодних дій по виконанню судового рішення не здійснив.

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав до задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є законним та обґрунтованим.

Доказів на спростування наведених підстав для застосування такого обмеження боржником не надано.

Доводи апелянта про те, що він не був повідомлений про направлення до суду подання про обмеження його у праві виїзду не спростовують правомірності ухвали суду першої інстанції, оскільки боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження отримав наручно 08.08.2018, проте на день звернення державним виконавцем до суду з поданням (13.09.2018), боржником будь-яких дій щодо погашення заборгованості не здійснено.

Твердження про те, що подання державного виконавця не відповідає Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме не зазначено дати народження, реєстраційного облікового номеру облікової картки платника податків, не зазначено обґрунтувань ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань на правомірність оскаржуваної ухвали не впливає, а матеріали справи містять достатньо доказів, які дають підстави вважати бездіяльність боржника щодо виконання рішення суду ухиленням від своїх зобов`язань.

Посилання апелянта, що про рішення суду, яким з нього стягнуто заборгованість, він дізнався 02.11.2018 та наразі оскаржує його будь-якими доказами не підтверджені.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 14 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 22.12.2020.

Головуючий:

Судді: