РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.

з участю:

представника позивачки - адвоката Крутень І.В. представника відповідача - адвоката Куль І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду із позовом, вимоги за яким уточнила заявою від 01.12.2020 р., до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів. Просила розірвати шлюб, укладений 28 лютого 2013 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 196. Місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є місце проживання матері - ОСОБА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежів за один місяць. Судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 28.02.2013 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 196 . Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Через 2 роки сімейне життя почало змінюватися у гірший бік, вона весь час намагалася налагодити сімейні відносини, проте відносини переросли у ворожі. Не можуть спокійно вирішувати нескладні поточні проблеми, постійно сперечалися через сімейні дрібниці, не розуміють один одного. Хоча вони і проживали в одному будинку, але кожен із них фактично жив своїм життям, своїми проблемами та інтересами, у які вони не посвячували один одного. Нерідко, з`ясування відносин між ними проходило у присутності сина, що має негативний вплив на його моральний та психологічний стан. Практично, вихованням сина вона займається сама. Далі терпіти таку зневагу до себе та дитини вона не бажає. Останні два роки живуть як чужі люди. Вважає, що примирення сторін неможливе, оскільки таке примирення суперечить їхнім інтересам, відновлювати сім`ю не бажає, просить суд не встановлювати строку для примирення сторін. Для забезпечення дитині належних умов для проживання та виховання, нормального харчування, придбання одягу, лікування, витрат на навчання необхідні значні кошти. Враховуючи високі ціни та підвищення рівня необхідних витрат, вона сама не здатна в повній мірі цього забезпечити. На момент звернення до суду з цим позовом, між ними мала місце усна домовленість з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати малолітню дитину щомісячної сплати ним фіксованої суми в розмірі 3000 гривень, але формально закріпити свої обіцянки Відповідач не бажає. Відповідач ОСОБА_2 не має офіційного постійного місця роботи, тому постійно підшуковував роботу в галузі будівництва по приватним замовленням, кілька років тому виїздив за кордон на роботу, що обумовлювало його тривалу відсутність і окреме проживання від сім`ї. Станом на даний момент він продовжує працювати згідно приватного замовлення на будівництві без офіційного працевлаштування, орієнтовний розмір його щомісячного доходу складає близько 20 000 грн. у весінньо - осінній період та біля 8000 грн. в зимовий період. Оскільки, відповідач працює без офіційного працевлаштування, при цьому отримує постійний стабільний дохід, вважає, що встановлення аліментів у твердій фіксованій сумі є найбільш доцільним. При визначення розміру аліментів просила зважити на ту обставину, що у нього в користуванні залишилося майно, набуте в шлюбі транспортний засіб - автомобіль марки «Peugeot» модель «308», 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , ринкова вартість якого на сьогодні складає не менше 200 000 грн., який йому потрібний для поїздок до роботи тощо, тому вони домовилися, що вказане майно не підлягає поділу, натомість даний автомобіль є засобом, який дозволить Відповідачу заробляти на життя і в т.ч. на сплату аліментів на дитину. У Відповідача відсутні інші діти, непрацездатні члени сім`ї чи близькі родичі, які б знаходилися у нього на утриманні. Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Згідно поданої заяви просила справу слухати без її участі, за участі її представника. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник позивачки адвокат Крутень І.В. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просив справу розглянути без його участі, за участі його представника адвоката Куль І.В., позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених у відзиві. Свою правову позицію обґрунтовує тим, що він визнає у повному обсязі позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та не заперечує, що місцем проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є місце проживання матері - ОСОБА_4 . Усвідомлюючи свої батьківські обов`язки, вимоги щодо стягнення аліментів на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , визнає частково та погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову суду і до досягнення сином повноліття. За час спільного проживання він добросовісно виконував свої батьківські обов`язки по утриманню дитини. В межах своїх фінансових можливостей намагався забезпечити дитину всім необхідним та продовжуватиме здійснювати матеріальне утримання дитини в незалежності від рішення суду. Погоджується з висновками позивача, що він не має офіційного постійного місця роботи, тому перебуває у систематичних пошуках заробітку в галузі будівництва та має нерегулярний, мінливий заробіток. В умовах дії карантинних обмежень ситуація з працевлаштуванням значно погіршилася. Вважає розмір заявлених позивачем вимог в розмірі 3000 гривень аліментів недоведеним у відповідності до норм ЦПК України, необгрунтованим та несправедливим, розмір заявлених вимог не відповідає його доходам та значно перевищує рекомендований розмір аліментів визначений вимогами Сімейного кодексу України. Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків та Довідкою форми ОК-5 підтверджується відсутність у нього доходів. Стягнення з нього аліментів у заявленому позивачем розмірі спричинить неспроможність його реального виконання, а виконання рішень судів є запорукою ефективного правосуддя. Посилання ОСОБА_1 на те, що його щомісячний дохід у весняно-осінній період становить 20 000 гривень, а у зимовий період 8000 гривень не заслуговує уваги, оскільки, не забезпечується жодними належними та допустимими доказами долученими до позовної заяви. Вважає, що звернення Позивача до суду за захистом свого права здійснене передчасно. Жодних пропозицій щодо укладення договору про визначення місця проживання дитини, участь кожного з батьків у забезпеченні умов життя дитини, порядок здійснення батьками права на особисте виховання дитини, тощо від позивача не надходило. Окрім цього, ОСОБА_1 посилається на існування усної домовленості щодо сплати аліментів, проте, в такому випадку, взагалі відсутній спір про право та відсутні підстави звернення до суду. Також, незважаючи на стягнення аліментів у нього залишається обов`язок щодо сплати додаткових витрат на утримання дитини. Окрім того, стягувачем не надано доказів на підтвердження обставин які підтверджують витрати у обсязі вищому, ніж рекомендований розмір аліментів, доказів які підтверджують здійснення ним витрат, що перевищують його доходи, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна. Вважає, що у випадку покращення його матеріального становища Позивач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про збільшення розміру стягнення аліментів на підставі статті 192 Сімейного кодексу України. Просив задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів частково та стягнути з нього аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_5 в твердій грошові сумі в розмірі 1500,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Всі судові витрати пов`язані з розглядом справи покласти на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідачем до відзиву також долучено копії письмових документів, на які відповідач посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні. З оглянутої відповіді на відзив (пояснень) , вбачається, що позивачка не погоджується з доводами відповідача та просить задовольнити її позов. З оглянутих заперечень на відповідь на відзив вбачається, що відповідач не погоджується з доводами позивачки. Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Куль І.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала частково , підтримала поданий ОСОБА_2 письмовий відзив на позовну заяву, не заперечила проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з позивачкою, та стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання сина аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28. 02.2013 року відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 196. З оглянутого судом свідоцтва про народження вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 3152, зареєстрований відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружні стосунки припинені 2 роки тому та не відновлювалися, спільного господарства , бюджет не ведуть, не мають спільних інтересів і не піклуються один про одного. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги

Виходячи з достовірно встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що між сторонами відсутні почуття любові, поваги, взаєморозуміння. Примирення не можливе , оскільки взаємної волі сторін на спільне проживання немає.

Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, причини розлучення, взаємовідносини між сторонами, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них та неповнолітньої дитини, а тому шлюб підлягає до розірвання. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки між сторонами відсутній спір щодо встановлення місця проживання дитини, тому суд прийшов до висновку, що місцем проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 слід залишити з матір`ю ОСОБА_1 , проти чого не заперечує відповідач.

З довідки № 04-11/2345 від 20.11.2020 р. виданої на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що вона перебуває на обліку як безробітна в Рівненському міському центрі зайнятості з 01.05.2020 р. по даний час.

Як вбачається з долучених копій письмових документів, на які позивачка посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні, позивачка понесла витрати на проведення обстежень здоров`я дитини, придбання речей. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня пред`явлення позову. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум для дитини віком дo 6 років починаючи з січня 2020 - 1779 грн., з липня - 1859 грн., з грудня - 1921 грн., на дитину вікoм від 6 дo 18 рокiв починаючи з січня 2020 - 2218 грн., з липня - 2318 грн., з грудня - 2395 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Враховуючи встановлені по справі обставини, та з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини за рішенням суду у твердій грошовій сумі, у зв`язку з ухиленням відповідача від утримання сина в добровільному порядку, стягнувши з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м.Рівне на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.07.2020 р., що на думку суду є справедливим, виваженим та розумним розміром, та на даний час перевищує 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який на даний час становить 1197,50 грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць з 09.07.2020р. по 09.08.2020р. допустити до негайного виконання. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність у нього інших дітей, крім сина ОСОБА_6 , утриманців, тощо), судом не встановлена. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 840,80 грн за вимогу про розірвання шлюбу та за вимогу про стягнення аліментів в прибуток державного бюджету в сумі 840,80 грн., від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 55, 110, 112, 115 , 160, 180, 182, 191 СК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд , - вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Шлюб, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 28.02.2013р. відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 196, розірвати.

Неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м.Рівне на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.07.2020 р.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць з 09.07.2020р. по 09.08.2020р. допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. в прибуток державного бюджету.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 . Повний текст рішення виготовлено 17.12.2020 року. Суддя: О.В.Панас