КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: 236/989/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Білич І.М.

суддів - Іванченка М.М., Коцюрби О.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чаруковського Романа Володимировича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Українська залізниця», на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В.,

у цивільній справі №236/989/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

в с т а н о в и л а:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати (у тому числі грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку), середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 22 березня 2010 року перебувала у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця», а з 01.08.2016 року, у зв`язку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця», дію її трудового договору було продовжено в структурному підрозділі ПАТ «Українська залізниця». 05 травня 2017 року позивачку звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу № 89/ос від 05 травня 2017 року, про що свідчать записи у трудовій книжці. У день звільнення ОСОБА_1 була нарахована, але невиплачена заробітна плата, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку у загальному розмірі 5 775,14 грн., а також винагорода за підсумком роботи за 2016 рік в розмірі 1 575,39 грн. Невиплата вказаних сум з вини відповідача є також підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27січня 2020року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати, в загальному розмірі 5445 гривень 83 копійок.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06 травня 2017 року по 19 вересня 2018 року без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів в розмірі 57 582 гривень 16 копійок.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 877 гривень 83 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням в частині задоволених позовних вимог, представник відповідача подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в позові відмовити повністю з підстав не доведення позивачем наявності заборгованості з виплати заробітної плати, з огляду на що середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсація втрати частини доходів також не підлягали стягненню з відповідача.

Зазначаючи також, що судом не враховано висновок Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Українська залізниця», яким засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійснені господарської діяльності вказаного товариства на території не підконтрольній українській владі.

Також послався на те, що заборгована заробітна плата за липень 2016 року підлягає виплаті безпосереднім роботодавцем ОСОБА_1 , на той час - ДП «Донецька залізниця», яке на даний момент не припинене, а отже АТ «Українська залізниця» ще не набула статусу правонаступника.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці, ОСОБА_1 наказом від 22.03.2010 року була прийнята на роботу до ДП «Донецька залізниця» на посаду електромеханіка з ремонту та обслуговування лічильно-обчислювальних машин 3 розряду.

Згідно наказу № 1/ос від 29.07.2016 року у зв`язку з реорганізацією Державного підприємства «Донецька залізниця» з працівниками ІОЦ ДП «Донецька залізниця» на підставі їх заяв, у тому числі ОСОБА_1 , продовжено з 01.08.2016 року дію безстрокових трудових договорів у виробничому підрозділі «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 17 березня 2017 року № 19/ІОЦ встановлено початок простою з 08-00 год. 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр». На весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу наказано проставляти літерний код «П». Оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

05.05.2017 року згідно з наказом №89/ос від 05.05.2017 року позивачку було звільнено на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін.

Постановою КМУ «Про деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» від 31 жовтня 2018 р. № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство «Українська залізниця».

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Українська залізниця» порушено вимоги трудового законодавства при проведенні розрахунку зі звільненим працівником, а обставини, що виключають відповідальність роботодавця за вказані порушення, - відсутні.

Однак, погодитися з таким висновком у повному обсязі колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Так, згідно із ст. 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Аналогічні положення передбачені й в ст. 21 Закону України «Про оплату праці».

Згідно з ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Так, відповідно до матеріалів справи, наказом (розпорядженням) №89/ос від 05.05.2017 року про припинення трудового договору (контракту), ОСОБА_1 було звільнено 05.05.2017 року з роботи за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 36).

Згідно даного наказу, підставою звільнення слугувала заява самої ОСОБА_1 від 04.05.2017 року.

Також, у наказі було зазначено, що ОСОБА_1 підлягає виплата компенсації за 9 днів відпустки, у неї немає не відпрацьованих днів, вихідна допомога не передбачена.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КзПП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 наказ про звільнення не оскаржувала, тобто фактично погодилась із ним у повному обсязі.

На підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем було подано до суду відомості і табелі робочого часу, розрахунки нарахованої заробітної плати, що не можуть бути належними та допустимими доказами по справі, так як не містять у собі підпису уповноважених посадових осіб, печатки організації. Відтак їх не можна вважати такими, що підтверджують наявність заборгованості по заробітній платі підприємства перед позивачем у зазначеному нею розмірі.

Згідно положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Таким чином, оскільки у наказі не було вказано, що ПАТ «Українська залізниця» повинно виплатити ОСОБА_1 при звільненні ще будь-який вид нарахованих їй коштів, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог щодо стягнення заборгованості із заробітної плати.

Разом з тим, як зазначено у наказі про звільнення ОСОБА_1 від 05.05.2017 року, ПАТ «Українська залізниця» при звільненні повинно було виплатити останній компенсацію за невикористані 9 днів відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Доказів виплати зазначених сум позивачеві скаржник суду не надав.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що у цій частині ПАТ «Українська залізниця» порушило права позивачки, оскільки відповідно до наявних у матеріалах справи доказах не виплатило ОСОБА_1 належну їй компенсацію за 9 днів відпустки, що зазначені у наказі про звільнення від 05.05.2017 року та згідно розрахунку оплати відпустки (а.с. 42) становлять 1 555,92 грн., у зв`язку із чим у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Відповідно до Науково-правового висновку щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року за № 126/2/21-10.2 терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міст: Донецьк, Горлівка, Єнакієве, Харцизьк, Ясинувата Ясинуватського району Донецької області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 09.04.2020 року у справі № 236/3822/18.

Зважаючи на те, що на момент звільнення позивача і дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, ПАТ «Українська залізниця» об`єктивно, з незалежних від нього причин, було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені законом щодо проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні, а тому середній заробіток за затримку виплати компенсації за невикористану відпустку з відповідача не стягується.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до п.2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

За таких обставин, враховуючи встановлений апеляційним судом розмір заборгованості відповідача перед позивачем з оплати не використаної відпустки, як складової фонду додаткової заробітної плати згідно положень Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату №5 від 13.01.2004 року, а також період не проведення розрахунку (з 05.05.2017 року по 15.12.2020 року), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 448,33 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду, як ухвалене з неправильним застосування норм матеріального права, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Керуючись ст.ст.374,376 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Чаруковського Романа Володимировича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Українська залізниця», задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП, НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1 555,92 грн. та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 448,33 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: