ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/260/18 Головуючий суддя І інстанції Смірнова Н.А.
Провадження № 22-ц/818/2155/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: відшкодування шкоди
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаком» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Смірнової Н.А., по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаком» до ОСОБА_1 , третьої особи приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

19 січня 2018 року ТОВ «Мегаком» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третьої особи приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява обгрунтована тим, що 07 вересня 2017 року у м. Лозова Харківської області по вул. Машинобудівників, буд. 29 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля ВАЗ 208, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля ЗАЗ НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ТОВ «Мегаком».

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.12.2017 року встановлено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що призвело до ДТП.

Згідно звіту № 128/11/17 про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , від 07.12.2017 року фактична вартість відновлювального ремонту складає 64896,79 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 53839,59 грн. З метою одержання страхового відшкодування понесених збитків, ТОВ «Мегаком» звернулось до ПрАТ «СК «Провідна». 05.01.2018 року страхова компанія перерахувала на рахунок позивача страхове відшкодування у розмірі 49663,16 грн. згідно платіжного доручення № 0001327 від 05.01.2018 року.

В зв`язку з недостатністю страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди відповідач зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме 15233,63 грн. та відшкодувати витрат на проведення оцінки розміру збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу у розмірі 1000 гривні та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1762 гривні.

На підставі вищевикладеного, ТОВ «Мегаком» просило суд стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 15233,63 грн., витрати пов`язані з проведенням оцінки розміру матеріальних збитків у розмірі 1000,00 грн. та витрати пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Мегаком» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд порушив норми процесуального та матеріального права, не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, не забезпечив об`єктивного та неупередженого її розгляду.

Вказано, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги інший звіт № 128/11/17 від 07.12.2017 року про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля «ЗАЗ TF69YP», державний номер НОМЕР_3 , що надавався позивачем, який є ідентичний за змістом іншому звіту № 100/11/17, в якому вказана однакова вартість відновлювального ремонту.

Вказав, що суд першої інстанції у рішенні послався на правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 14-176 цс 18, відповідно до якого покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страховика на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Однак суд не звернув уваги на той факт, що на день звернення до суду існувала інша судова практика, про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним, тобто йому належить вибір здійснення свого права або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, або безпосередньо до такої особи. Зазначена правова позиція була викладена у постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15. Навіть якщо застосовувати правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 14-176 цс18, вважає, що Страховик Відповідача - ПрАТ «СК «Провідна» виконав свої зобов`язання по виплаті страхового відшкодування, тому у будь якому разі позовні вимоги слід заявляти до винної у ДТП особи - ОСОБА_1 .

Зазначив, що Страховик Відповідача - ПрАТ «СК «Провідна» виконав свої зобов`язання по виплаті страхового відшкодування, а саме перерахував Позивачу суму у розмірі 49663,16 грн., яка була розрахована на підставі звіту № 100/11/17 від 04 грудня 2017 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «ЗАЗ TF69YP», державний номер НОМЕР_3 з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 53839,59 грн. та з вирахуванням ПДВ, за мінусом 1000 гривень франшизи, передбаченої полісом Відповідача АМ/0083667.

Суд не звернув уваги, що у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Зазначений висновок підтримано Верховним Судом у постанові від 05 грудня 2018 року у справі №752/19570/15-ц.

Судом першої інстанції у рішенні також проігноровано та не досліджено докази того, що під час розгляду справи Позивачем було відновлено автомобіль «ЗАЗ TF69YP», державний номер НОМЕР_3 . На підтвердження даного факту 15 січня 2019 року Позивачем до суду були надані додаткові пояснення, а також акт виконаних робіт № 27/12 від 27.12.2018 року та платіжне доручення № 3275 від 10.01.2019 року (копії - у додатках). Вартість ремонту склала 72 127, 00 грн. (сімдесят дві тисячі сто двадцять сім грн.00 коп.), що є навіть більшою від встановленої у звіті № 128/11/17 від 07.12.2017 року вартості відновлювального ремонту автомобіля «ЗАЗ TF69YP», державний номер НОМЕР_3 . Ремонт був здійснений на СТО, що не є платником ПДВ. У зв`язку з тим, що згідно п. 2. ч. 2. ст. 49 ЦПК України, Позивач не мав можливості збільшити позовні вимоги, просить як доказ розміру понесених збитків Позивача врахувати наявний у справі звіт № 128/11/17 від 07.12.2017 року про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля «ЗАЗ TF69YP», державний номер НОМЕР_3 .

Суд не врахував, що різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності повинна сплачувати особа з вини якої настав страховий випадок, оскільки страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зобов`язаний відшкодувати лише вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні. Розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим ліміту своєї відповідальності, може бути оспорений винною у заподіянні шкоди особою, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі і частково відшкодувала шкоду відповідно до положень статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснивши потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не у повному обсязі, що призвело до безпідст авного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоду) відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні скарги, а рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2020 року залишти без змін.

Послався на те, що суд правильно застосував норми права та взяв до уваги оцінку вартості відновленого ремонту автомобіля позивача, оскільки він ідентичний іншому звіту про оцінку, і в обох звітах однакова вартість відновленого рмонту 64896,79 грн. та вартість відновленого ремонту з урахуванням фізичного зносу у розмірі 53 839,59 грн.

Заперечує проти врахуваня правової позиції Верховного Суду України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15, оскільки відповідач ОСОБА_1 не визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не згідний з тим обсягом відновлювальних робіт та автозапчастин, що містяться в калькуляції та рахунку, вказаних оцінювачем у Звіті, вважає, що він завищений, оскільки перебільшує обсяг та характер ушкоджень автомобіля позивача, відображених у заяві позивача до страхової компанії, у протоколі (акті) огляду транспортного засобу після ДТП № 100/11/17 від 22.11.2017.

Заперечує проти врахування доданого до скарги акту виконаних робіт по ремонту автомобіля позивача № 27/12 від 27.12.2018 на загальну суму 72127,00 грн., як належним чином не обгрнутованого, без сертифіката виконавця ФОП ОСОБА_2 на проведення такого ремонту.

Крім того, вважає, що у даном у випадку суд першої інстанції правильно враховував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного суду у постанові від 04.07.2018.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу у повному обсязі була виплачена відновлювальна вартість ремонту автомобіля з урахуванням зносу ПрАТ «СК «Провідна» за укладеним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому позов є необґрунтованим та безпідставним. У матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували фактичне здійснення ремонту автомобіля та його вартість, а також докази, які б доводили фактичну сплату коштів за ремонт автомобіля, а надавач послуг з ремонту автомобіля є зареєстрованим платником ПДВ.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.

Судовим розглядом встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що 17 вересня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 208, державний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля ЗАЗ НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ТОВ «Мегаком» під керуванням ОСОБА_3

29 вересня 2017 року слідчим СВ Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області Сіваком Д.В. закрите кримінальне провадження № 0002029 від 08.09.2017 року за фактом ДТП.

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року провадження по адміністративній справі за ст. 124 КпАП України відносно ОСОБА_1 закрито на підставі ч. 4 ст. 38 КпАП України.

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 січня 2018 року провадженні у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України закрито в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч. 2 ст. 38 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092).

Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15.

Разом з тим, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц (провадження № 61-18840св18), від 05 грудня 2018 року у справі № 752/19570/15-ц (провадження № 61-19564св18), від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17 (провадження № 61-8307св18), від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16 (провадження № 61-31661св18).

Судом встановлено, що автомобіль «ВАЗ 208» застрахований у страховій компанії ПрАТ «СК «Провідна», згідно договору страхування Поліс АМ/0083667/2106/17 від 15 червня 2017 року.

Відповідно до звіту № 100/11/17 від 04.12.2017 про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ TF69YP, державний номер НОМЕР_3 , фактична вартість відновлювального ремонту складає 64896,79 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 53839,59 грн. про оцінку автомобіля «ЗАЗ TF69YP». Оцінка була виконана у відповідності до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року № 2658-111 та Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою КМУ від 10 вересня 2003 року № 1440; Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.11.2003 року № 142/5/2092, в редакції наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159).

Відповідач повідомлявся про проведення авто-товарознавчого дослідження автомобіля, однак ніяких заперечень не надав, на проведення дослідження не з`явився (а.с. т. 1 13).

На підставі страхового акта 1 № від 03 січня 2018 року сума страхового відшкодування складає 50663,16 гривень з вирахуванням ПДВ із встановленого розміру страхового відшкодування належного до виплати потерпілій особі, яка була виплачена позивачу, за мінусом 1000 гривень франшизи, передбаченої Полісом АМ/0083667, тобто фактично сплачено 49663,16 гривен. ПрАТ «СК «Провідна» виплатив ТОВ «Мегаком» страхове відшкодування (вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) в розмірі 49663,16 грн. (а.с.14).

Як вбачається з матеріалів справи вартість відновлювального ремонту пошкодженого авто марки ЗАЗ, державний номер НОМЕР_3 , не перевищила її ринкову вартість на момент ДТП, тому розмір страхового відшкодування становив саме вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та без ПДВ на підставі ст. 29, ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд першої інстанції при застосуванні вказаної норми ст. 1194 ЦК України всупереч положенням ч. 4 ст. 263 ЦПК України не врахував, а лише формально послався на правову позицію, яка була висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), відповідно до якої відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV).

У контексті вказаної правової позиції суд не з`ясував, що за наявними у справі доказами розмір завданої позивачу майнової шкоди не повністю покривається договором (полісом) обов`язкового страхування та Законом Законом №1961-IV, згідно яким у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), тому відповідно до ст. 1194 ЦК України він покладається на особу, яка відповідає за скоєння ДТП, якою у даному випадку, як правильно встановив суд і з цього приводу рішення суду ніким не оскаржене, є відповідач ОСОБА_1 .

Як правильно зазначив суд, призначена судом автотоварознавча експертиза не була проведена з огляду на те, що автомобіль на той час вже був позивачем самостійно відремонтований. При цьому суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження фактичного здійснення ремонту автомобіля та те, що при цьому надавач цих послуг є платником ПДВ.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує; чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Однак суд всупереч наведених норм ст.ст. 89, 264 ЦПК України не з`ясував, що позивач у заяві від 15.01.2018 повідомляв суд про те, що ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля позивача повністю завершено. Вартість ремонту склала 72127,00 грн. відповідно до акту виконаних робіт № 27/12 від 27.12.2018 та платіжного дручення № 3275 від 10.01.2019 року (а.с. 159-162 т. 2).

Всупереч передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуальному обов`язку відповідач не спростував згадані докази, а також наявні у справі Звіти № 100/11/17 від 04 грудня 2017 року та № 128/11/17 від 07 грідня 2017 року про оцінку автомобіля «ЗАЗ TF69YP», державний номер НОМЕР_3 , висновки яких співвпадають, вартість відновлювального ремонту, завданого власнику «ЗАЗ TF69YP», державний номер НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження при ДТП складає: 64896,79 гривень, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 53839,59 гривень (а.с. 17 т. 1, а.с. 30 т. 2). Оцінка виконана у відповідності до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року № 2658-111 та Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою КМУ від 10 вересня 2003 року № 1440; Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.11.2003 року № 142/5/2092, в редакції наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159).

Той факт, що позивач після цього провів відновлювальний ремонт та залищився у межах заявлено позову вказаних висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки вартість відновлювального ремонту виявилася більшою, ніж зазначена у згаданих складених раніше Звітах оцінювача. За виконання ремонтних робіт пошкодженого автомобіля ТОВ «Мегаком» сплатив на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 грн, з яких 24137,00 грн - вартість автозапчастин, 47990,00 грн - вартість робіт, що підтверджено актом виконаних робіт від 27 грудня 2018 року, товарним чеком (а.с.158-162 т. 2).

Відповідно визначеного у ч. 2 ст. 1166 ЦК України правила генерального делікту особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування лише якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже при доведеності факту заподіяння шкоди певною особою це є підставою виникнення у неї обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. У даному випадку діє презумпція протиправності дій та вини заподіювача шкоди, який звільняється від відповідальності у разі доведення її відсутності, - тобто у разі спростування цієї презумпції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, та від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Таким чином Законом покладається на позивача доведення факту заподіяння шкоди відповідачем та її розмір, а на відповідача покладено процесуальний обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.12.2017 року на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 17.10.2017 було встановлено факт порушення ОСОБА_1 правил п.п. 1, 5; 2.3 п. «б» ПДР, внаслідок чого автомобілі позивача та відповідача отримали механічні ушкодження (було скоєно ДТП). Постановою від 29.09.2017 року старшого слідчого Лозівського ВП ГУНП в Харківській області Сівака Д.В. було закрито кримінальне провадження за вищевказаним фпактом ДТП. Вказані рішення є чинними і тому відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи та є обов`язковими для суду, що розглядає цю справу про правові наслідки дій чи бездіяльності відповідача ОСОБА_1 в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином вартість майнового збитку, завданого ТОВ «Мегаком» пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, яка не була ним спростована, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції всупереч нормі ст. 1194 ЦК України та згадної правової висновку Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 дійшов помилкового висновку про те, що не підлягає стягненню з ОСОБА_1 , як з винної особи, на користь позивача різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням.

Страховик відповідача ПрАТ «Провідна» повністю виконав свої зобов`язання та сплатив страхове відшкодування, яке передбачено умовами Полісу та нормі ст. 37 Закону України Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у розмірі 49663,16 грн., яка була розрахована на підставі Звіту № 100/11.17 від 04.12.2017, відповідно вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 53839,59 грн. та з вирахуванням ПДВ, за мінусом 1000 грн. передбаченої Полісом АМ/0083667 франшизи 1000 грн.

При цьому при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові касаційного суду - Верховного Суду України, від яких наразі не відступив Верховний Суд у згаданих вище постановах.

Так, у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено правовий висновок про те, що є правильним при аналогічних обставинах справи стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика відповідно до не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Зазначений висновок підтриманий постановою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 752/19570/15-ц.

Верховний Суд у постанові від 4 грудня 2019 року при аналогічних обставинах справи № 359/2309/17 висловив правову позицію щодо застосування згаданої норми п. 32.7 ст. 32 Закону України № 1961-IV, яку суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України також враховує в цій справі, згідно до якої, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 22 ЦК України втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як вбачається з матеріалів справи вартість відновлювального ремонту пошкодженого авто марки ЗАЗ, державний номер НОМЕР_3 , не перевищила її ринкову вартість на момент ДТП, тому розмір страхового відшкодування становив саме вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу та без ПДВ на підставі ст. 29, ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно п. 36.2 статті 36 вказаного Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Таким чином вказане положення Закону України зобов`язує страхову компанію проводити нарахування ПДВ із встановленого розміру страхового відшкодування належного до виплати потерпілій особі, у разі проведення такої виплати безпосередньо потерпілій особі, у разі коли остання особа не надала документів щодо сплати проведеного ремонту пошкодженого транспортного засобу, який був здійснений особою, яка є платником податку на додану вартість.

Як вбачається із повідомлення представника ПрАТ «Провідна» від 26.12.2019 вих. № 03-17/8956 жодних угод або договорів щодо погодження виплати страховго відшкодування по факту ДТП від 07.09.2017 між ТОВ «Мегаком» та ПрАТ «СК «Прровідна»» не укладалося, оскільки виплата страхового відшкодування здійснювалася на підставі п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-праової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 21 т. 2).

У світлі наведених норм права та обставин справи висновок суду про недоведеність сплати позивачем ПДВ при проведення ремонту є помилковим. У даному випадку позивач просив відшкодувати не різницю між фактичним розміром завданої шкоди і розміром ліміту відповідальності страховика (100 000 грн), а різницю між фактичним розміром завданої шкоди і розміром виплаченого страхового відшкодування (15233,63 грн).

Суд всупереч ст. 89 ЦПК України при оцінці доказів не звернув уваги, що вартість відновлювального ремонту автомобіля якими позивач обґрунтував свої вимоги, була розрахована у згаданих Звітах оцінювача без ПДВ. Крім того, позивач в якості підстави своїх вимог не посилався вартість фактично проведеного ремонту, яка де-факто виявилася більшою від попередньо розрахованої у Звітах оцінювача. Тому відомості щодо сплати ПДВ при фактично проведеному ремонті автомобіля в контексті навдених норм п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України та п. 36.2 ст. 36 вказаного Закону України у даному випадку не мають правового значення.

Колегія суддів також відхиляє доводи скарги щодо неврахування втрати товарної вартості, які є безпідставними з огляду на те, що вони позивачем не заявлялися у своїх вимогах, що у даному випадку з урахуванням строку експлуатації автомобіля потерпілої особи більше 7 років відповідає п. 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (Затв. Наказом МЮ України, Фонду держмайна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції від 24.07.2009 № 1335/5/1159, зареєстровано в МЮ України 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395).

Безпідствними є доводи скарги про те, що вимоги позивача перевищують варість необхідного відновлювального ремонту, оскільки позивач не надав на їх підтвердження відповідних доказів та не спростовував наведені з цього приводу у згаданих Звітах розрахунки спеціаліста, який надав до суду необхідне підтвердження своєї кваліфікації, що відповідають вказаній вище Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Колегія суддів також відхиляє заперечення відповідача щодо безпідставного збільшення пошкоджень після заяви позивача про виплату страхового відшкодування, оскільки після перевірки спеціалістом технічного стану пошкодженого автомобіля позивача були виявлені приховані пошкодження, які об`єктивно були зафіксовані у фототаблицях та враховані у Звітах оцінювача, який має для цього відповідне кваліфікаційне свідоцтво та сертифікат, як фахівець, що має спеціальні знання, тобто він мав можливість встановити і зафіксувати у звіті усі інші пошкодження внаслідок ДТП, зокрема й пошкодження панелі даху, порушення геометрії кузова та інші, перелічені у Звітах оцінювача та додатках до нього (а.с. 17-31 т.1, 30-45 т. 2). Той факт, що страхова компанія погодилась з цим та на підставі цих документів здійснила страхове відшкодування, свідчить про належність та достовірність наведених у Звітах оцінювача розрахунків та висновків, які відповідачем об`єктивно нічим не спростовані.

Доводи апелянта про те, що заподіяна ТОВ «Мегаком» майнова шкода у розмірі не перевищує ліміт відповідальності Приватного акціонерного товариства «СК «Провідна» як страховика, тому покладення на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відносини між ОСОБА_1 та його страховиком Приватним акціонерним товариством «СК «Провідна» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону № 1961-IV, згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Оскільки Приватне акціонерне товариство «СК «Провідна» виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону № 1961-IV, - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції таким чином установив, що вартість майнового збитку, заподіяного відповідачем позивачу пошкодженням автомобіля останнього внаслідок ДТП 07.09.2017, при неспростованій вині відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування. Тому відповідно до наведеного вище правового обгрутування, ст. 1194 ЦК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заявлена у позові різниця між розміром розрахованих спеціалістом витрат на ремонт з урахуванням зносу, які узгоджуються із вартістю фактично проведеного ремонту, - та отриманим від страхової компанії відповідача страховим відшкодуванням 15233,63 грн.

Суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору і дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 шкоди; не звернув уваги на те, що позивачу не у повному обсязі відшкодовано майнову шкоду, у зв`язку з чим дійшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з винної особи різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Зазначене відповідно до п.п. 1-4 ч. 1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з постановлення судом апеляційної інстанції нового судового рішення про задоволення позову ТОВ «Мегаком» в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаком» в рахунок у відшкодування завданої внаслідлок ДТП майнової шкоди шкоди 15233 (п`ятнадцять тисяч двісті тридцять три гривні) грн. 63 коп.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаком» сплачений судовий збір за подання позову та за подання апеляційної скарги у розмірі 1762,00 + 2643,00 = 4405,00 грн (а.с. 1 т.1, а.с.85 т. 2), Заявлені позивачем для відшкодування витрати на проведення незалежної оцінки по подготовці Звіту № 128/11/17 від 22.12.2017 про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача на суму 1000 грн не підлягають задоволенню з огляду на те, що позивач не надав до суду належних і допустимих доказів (платіжних документів квітанцій, чеків) про сплату вказаних грошових коштів. Наявний у справі Акт прийому-передачі робіт по незалежній оцінці від 07.12.2017, в якому вказано про сплату цих послуг (а.с. 12 т. 1) не є таким належним і допустим доказом і тому колегія суддів його не приймає до уваги.

Керуючись ст.ст. 367,368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаком»-задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2020 року скасувати, та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаком» до ОСОБА_1 , третьої особи приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаком» в рахунок у відшкодування шкоди 15233 (п`ятнадцять тисяч двісті тридцять три гривні) грн. 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаком» судовий збір у розмірі 1653,46 грн. за подання позову та за подання апеляційної скарги - 2480,19 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.