Справа № 369/2529/20
Провадження № 2/369/2642/20
РІШЕННЯ

Іменем України

03.09.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Одинцов О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по сплаті аліментів,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що за рішенням суду з відповідача стягнені аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів доходів. Дане рішення пред`явлено до примусового виконання до Бориспільського міськрайонного ВДВС. Станом на 01 вересня 2019 року заборгованість по аліментам в розмірі 59 907,74 грн. Відповідач аліменти не сплачує, заборгованість не погашає. На підставі ст. 196 СК України відповідач зобов`язаний сплатити пеню за порушення сплати аліментів за період з 02 вересня 2019 року по 11 лютого 2020 року в розмірі 35 480,90 грн. Вважає, що заборгованість виникла з вини відповідача, тому суд має стягнути як заборгованість, так і пеню.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по аліментам за період з 15 березня 2018 року по 01 вересня 2019 року в розмірі 59 907,74 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з 02 вересня 2019 року по 11 лютого 2020 року в розмірі 35 480,90 грн.

15 травня 2020 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з позовом ОСОБА_2 вказав, що після прийняття рішення, він сплачував аліменти. Але 13 травня 2013 року його було звільнено з роботи, тому не мав можливості сплачувати аліменти у повному обсязі і вносив платежі враховуючи свої доходи. Потім він отримував допомогу по безробіттю, з якої також здійснювались відрахування на виконання рішення суду. З травня 2013 року по серпень 2017 року він не працював. Починаючи з квітня 2018 року (включаючи період вересня 2019 року по лютий 2020 року) з його заробітної плати почали проводити відрахування к на сплату поточних платежів по аліментам, так і на погашення заборгованості по аліментам. Вважає, що відсутність роботи є поважною причиною виникнення заборгованості по аліментам та виключає його вину. З урахуванням цих обставин, він звернувся до державного виконавця із заявою про перерахунок наявною заборгованості, але довідки поки виконавець не надав. Просив відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання позивачка не зяивлась. Про час та місце розгляду справи повідомлена, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, просила задоволити позов у повному обсязі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду подав. На час розгляду справи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справ і, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 квітня 2011 року було стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 15.11.2010 року та на власне утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку доходу) відповідача ОСОБА_2 щомісячно до ІНФОРМАЦІЯ_3 починаючи з 15.11.2010.

На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист №2-523/2011, які було подано позивачкою для примусового виконання до Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області та відкрито виконавче провадження.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області №11182 від 29 березня 2018 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментам на утримання дитини за період з 2011 року по 2018 рік (2 місяці та 15 днів) становить 70 873,42 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості головного державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області №33823 від 26 вересня 2019 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментам на утримання дитини за період з березня 2018 року по серпень 2019 року становить 59 907,74 грн.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що між позивачем та державним виконавцем виник спір щодо розміру заборгованості, а сама заборгованість стягується у виконавчому провадженні, для уникнення подвійного стягнення, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 59 907,74 грн. задоволенню не підлягають.

Також судом встановлено, що починаючи з 16 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_2 зарахований на посаду теплотехніка ТОВ «Гранд інжиніринг Україна», що підтверджено поданою суду належним чином зарівненої копією трудової книжки.

З поданих суду довідок державного виконавця вбачається, що за період з березня 2018 року по вересень 2019 року від відповідача ОСОБА_2 надходили кошти на сплату аліментів. При цьому кошти, які надходили, перевищували нарахований виконавцем розмір аліментів на місяць.

Ст. 196 СК України передбачає що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.

Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст.214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2018 року, справа №572/1762/15-ц).

Перевіривши подані суду розрахунки по аліментам, суд вважає, що розмір неустойки позивачем обраховано не вірно.

Згідно ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно ст. 9 Сімейного кодексу України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою розміру заборгованості та збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

Чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов`язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки наділений суд за для усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов`язань.

При розрахунку заборгованості, суд не бере до уваги подану позивачем довідку державного виконавця про розмір заборгованості, якою визначено розмір заборгованості ОСОБА_2 за аліментами в розмірі 59 907,74 грн. При цьому суд враховує, що з даної довідки не можливо визначити порядок зарахування виконавцем платежів, що надходили: яка частина йде на погашення існуючої заборгованості, яка частина спрямована на погашення поточного платежу. При цьому з поданої довідки вбачається, що виконавець нараховував за період з березня 2018 року по серпень 2019 року аліменти до сплати в загальному розмірі 19 495,36 грн., за цей же період від ОСОБА_2 надійшли кошти в розмірі 30 461,04 грн., що перевищує нараховані аліменти. У даній довідці відсутній будь-який порядок зарахування коштів як на поточні платежі, так і на погашення існуючої заборгованості, а виконавцем просто прораховано загальний розмір заборгованості аліментів з 2011 року, загальний розмір платежів, що надійшли з 2011 року, та вказана різниця. Разом з тим, аліменти є щомісячними платежами, та пеня нараховується щомісячно окремо по кожному платежу. Враховуючи подані сторонами докази, суд вважає, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів несплати ОСОБА_2 аліментів за період з 02 вересня 2019 року по 11 лютого 2020 року, тому у задоволенні позову в цій частині не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 180, 182, 183, 192, 194, 196 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258, 280 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по сплаті аліментіввідмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено 08 вересня 2020 року.

Суддя