КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 лютого 2017 року о 18 годині 45 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Хонда» н/з НОМЕР_1 , в м. Києві на пр-ті Гагаріна, 7, не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожньої обстановки та скоїв зіткнення з автомобілем «Хонда» д.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу.

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль «Хонда», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Для визначення вартості марального збитку позивач звернулась до суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 , яким надано Висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу №180/3-17 від 27 березня 2017 року, за висновками оцінювача вартість матеріального збитку, заподіяної власнику автомобіля «Honda CR-V», державний номер НОМЕР_2 , становить 29847,57 грн., за проведення за проведення оцінки позивачем сплачено 1200 грн.

Оскільки на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач скористалась своїм правом пред`явити вимоги про відшкодування заданих збитків за рахунок особи, яка визнана винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Просила стягнути з ОСОБА_1 , на свою користь грошові кошти у розмірі 31047,57 грн., з яких вартість матеріального збитку - 29847,57 грн., витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку - 1200 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року, позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що 03 лютого 2017 року о 17 год. 20 хв. сталося ДТП за участю автомобіля позивача та автомобіля Хонда д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження заднього бамперу останнього автомобіля.

Зазначає, що першочергова фіксація виявлених пошкоджень після ДТП та огляд транспортного засобу відбулася 20 березня 2017 року, тобто через 45 днів після ДТП.

Під час огляду транспортного засобу позивача його залучено не було.

Висновок є неаргументованим, необ`єктивним та суперечить фактичним обставинам справи.

В описовій частині висновку відсутні посилання на виявлені пошкодження.

Як видно із фото-таблиці до висновку, бампер на автомобілі ОСОБА_2 є непошкодженим та не потребує заміни.

Відсутні дані і про заміну бампера, хоча у ремонтній калькуляції зазначена вартість бампера заднього 37266 грн.

Позивач не надала доказів фактично понесених витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу.

Акт огляду ТЗ та ремонтна калькуляції носять суттєві розбіжності про кількість запчастин у ремонтній калькуляції та необхідності їх заміни по акту.

До Висновку долучено лише роздруківка з корзини про пошук бамперу заднього, а не його замовлення та оплату.

Інші запчастини навіть не підбиралися тож їх вартість не підтверджено.

В судовому засіданні не допитано експерта щодо сумнівної фіксації виявлених пошкоджень ТЗ та визначення вартості матеріального збитку.

Просив, скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 31 березня 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. в дохід держави.

Так, у мотивувальній частині зазначеної постанови суду встановлено, що ОСОБА_1 , 03 лютого 2017 року о 18 годині 45 хвилин, керуючи автомобілем «Хонда» н/з НОМЕР_1 , в м. Києві на пр-ті Гагаріна, 7, не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожньої обстановки та скоїв зіткнення з автомобілем «Хонда» д.з. НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів та заподіяло матеріальні збитки, чим порушив п.п. 1.5, 2.3, 13.1 ПДР України».

Власником транспортного засобу «Хонда», державний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, 18 липня 2014 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб, та змінила прізвище на « ОСОБА_2 », однак відповідні зміни до посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не внесені.

Під час розгляду справи, сторонами спору не надано доказів, які мали підтвердити той факт, що на час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу-автомобіля марки «Хонда», державний номер НОМЕР_1 , пов`язана з його експлуатацією, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», була застрахована.

На підтвердження розміру заявлених вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, позивач посилається, як доказ, на Висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу №180/3-17 складений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 27 березня 2017 року, за висновками якого, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Honda CR-V», державний номер НОМЕР_2 , становить 29847,57 грн.; вартість відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу вузлів і деталей «Honda CR-V», державний номер НОМЕР_2 , становить 56951,09 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт заподіяння шкоди та розмір матеріального збитку, який підтверджений висновком спеціаліста оцінювача.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

За вимогами Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2-5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до аналізу загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань, закріплених в ч. 1 ст. 1166 ЦК України, можливо зробити висновок про те, що вказана правова норма містить правило про загальний (генеральний) делікт, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, в повному обсязі.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення), яке поділяється на такі складові: 1) протиправна поведінка особи, б) настання шкоди, в) причинний зв`язок між двома першими елементами, г) вина завдавача шкоди.

І лише доведеність сукупності вказаних вище елементів настання деліктної відповідальності може бути правовою підставою для відшкодування шкоди.

Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз`яснено у п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК.

Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба