Дата документу 16.12.2020 Справа № 331/1679/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1679/20 Головуючий у 1-й інстанції: Мурашова Н.А.
Провадження №22-ц/807/3898/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді - доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Завгородньої Вікторії Вікторівни на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтував тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , який було розірвано 16 березня 2010 року.

Від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2009 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 24 листопада 2008 року.

На теперішній час матеріальний стан ОСОБА_2 , у порівнянні з матеріальним станом на чай прийняття рішення, погіршився, оскільки у нього на утриманні крім дитини від першого шлюбу є інші утриманці: донька від другого шлюбу, яка потребує належного матеріального забезпечення та хворий непрацездатний батько.

Враховуючи викладене, вважає, що зменшення розміру аліментів, що стягуються на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 до 1/6 частки доходу, поставить обох його дітей у рівні між собою умови та вирівняє грошові зобов`язання по відношенню до обох дітей.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі виконавчого листа (дублікат від 28 листопада 2019 року) №2-281/2009 від 05 лютого 2009 року виданого Хортицьким районним судом м. Запоріжжя та стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задоволено.

Зменшено розмір аліментів, які стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя №2-281/2009 від 05.02.2009, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання цим рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , адвокат Завгородня Вікторія Вікторівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при винесенні рішення зробив неправильний висновок про зміну обставин, що могли б слугувати підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки ОСОБА_2 просив зменшити розмір аліментів на утримання дитини, посилаючись на зміну його сімейного стану, а також на надання допомоги непрацездатному батьку. Проте позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів погіршення матеріального стану з часу стягнення аліментів. Сам факт народження у ОСОБА_2 другої дитини від іншого шлюбу не впливає на можливість сплачувати аліменти у раніше встановленому судом розмірі, а батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Ця обставина не може бути самостійною підставою для зменшення їх розміру. Крім того, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував, що у ОСОБА_1 погіршився стан здоров`я, а саме 04 лютого 2019 року їй надано ІІ групу інвалідності довічно, вона є непрацездатною особою, що викликало значне погіршення матеріального становища та становить перепону в наданні належного забезпечення дитині ОСОБА_3 .

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2020 року це 210 200,00 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102 грн (2102 грн. х 100 = 210 200,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є зменшення розміру аліментів.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що після стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно відбулась зміна матеріального та сімейного стану ОСОБА_2 , що є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи з розміру заробітної плати позивача, буде становити в твердій грошовій сумі приблизно 1700,00 грн, що не є нижчим за мінімально гарантований розмір аліментів на одну дитину,що безсумнівно не порушує право дитини на гідний рівень життя та відповідає принципу якнайкращого забезпечення її інтересів.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, шлюб між чоловіком ОСОБА_2 та дружиною ОСОБА_1 , розірвано16 березня 2010 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №41. (а.с. 13).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2009 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 24 листопада 2008 року.

На виконання вказаного рішення, було видано виконавчий лист №2-281/09.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2019 року, у зв`язку з втратою виконавчого документа, задоволено заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа. Видано дублікат виконавчого листа №2-281/2009 від 05 лютого 2009 року виданого Хортицьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей встановленого віку, починаючи з 24 листопада 2008 року і до повноліття дитини. (а.с. 55).

ОСОБА_2 працює головним державним аудитором відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту та фінансових послуг управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області.(а.с. 60).

За період січень-червень 2020 року ОСОБА_2 нарахована заробітна плата в загальному розмірі 59234,14 грн, за період березень-червень 2020 року з його заробітної плати утримані аліменти в загальному розмірі 8056,88 грн.(а.с. 58-59).

Відповідно до розрахунку Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 01 жовтня 2020 року заборгованость по сплаті аліментів за рішеннямХортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2009 року ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 станом на 01 жовтня 2020 року складає 171454,81грн.(а.с. 81-83).

Згідно з Витягу з Єдиного реєстру боржників, ОСОБА_2 значиться в ньому як боржник, категорія стягення: стягнення аліментів. (а.с. 84).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 07 серпня 2010 року зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №609. (а.с. 17).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стануЗапорізького міського управління юстиціїї, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . (а.с. 18).

Відповідно до ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дочка від іншого шлюбу з ОСОБА_7 та він надає допомогу непрацездатному батьку в розмірі 1/6 частину усіх видів свого доходу, тобто, крім дитини від першого шлюбу є інші утриманці: донька від другого шлюбу та непрацездатний батько.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 СК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.80 цього Кодексу достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування.

Суд першої інстанції в порушення вищевказаних вимог закону не звернув уваги на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_3 дитини ОСОБА_6 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

При цьому, суд першої інстанції не врахував те, що ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а навпаки судом було встановлено, що ОСОБА_2 працює головним державним аудитором відділом контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту та фінансових послуг управління Східного офісу Держаудитслужби у Запорізькій області та отримує регулярний дохід у вигляді заробітної плати. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Також в матеріалах справи не містяться докази, який склад сім`ї має батько позивача ОСОБА_8 , який у нього дохід, не підтверджено той факт, що він потребує матеріальної допомоги та доказів знаходження його на утриманні позивача. Напроти, ОСОБА_8 являється пенсіонером за віком та отримує пенсію. Тобто, має джерело доходу, яке забезпечує йому прожитковий мінімум.

Виходячи з положень ст. 192 СК України судом повинні враховуватись всі обставини, що змінилися як у платника аліментів, так і у їх отримувача.

Так, відповідно до пенсійного посвідчення серія НОМЕР_4 , виданого 10 лютого 2019 року Пенсійним Фондом України, відповідачка ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи довічно, що також підтверджується довідками МСЕК. ( а.с. 74-77).

Відповідачка отримує пенсію у розмірі 2100 грн на місяць, що підтверджується довідкою про доходи від 05 жовтня 2020 року виданою Правобережним ОУ ПФУ м. Запоріжжя. ( а.с. 85).

Тобто, значно погіршилось матеріальне становище відповідачки, та, відповідно становище неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01 жовтня 2020 року старшого державного виконавця Вознесенівського відділу лержавної виконавчої служби міста Запоріжжя Головгного територіального управління юстиції у Запорізькій області вбачається, що позивач має заборгованість по аліментам відносно неповнолітньої ОСОБА_3 станом на 01.10.2020 року в розмірі 171454.81 грн ( а.с. 81-83).

Натомість, зазначеним обставинам суд першої інстанції не надав належної оцінки, в оскаржуваному рішенні про них нічого не йдеться.

Отже, встановивши всі фактичні обстави справи та дослідивши зібрані по справі докази, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2009 року, розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та суперечитиме її інтересам.

Встановивши обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу дітям, суд першої інстанції належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів саме у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), не провівши належну оцінку стану здоров`я та матеріального стану позивача та відповідачки, а також інтересів дитини ОСОБА_3 .

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжявід 05 лютого 2009 року, то йому у позові слід відмовити.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, приходить до висновку, що аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 є виправданими.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України, визнавши апеляційну скаргу обґрунтованою, скасовує оскаржуване рішення суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Завгородньої Вікторії Вікторівни, задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2020 року у цій справі скасувати. Прийняти нове судове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 16 грудня 2020 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.