ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6579/20 Справа № 185/8322/19 Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»

на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2020 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що згідно договору № SAMDN5049 від 05 листопада 2013 року відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 26,4% річних.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 23 липня 2019 року заборгованість за кредитним договором склала 120 760,37 грн, з якої 96 653,16 грн заборгованість за кредитом, 24 107,21 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 05.11.2013 року по 31.01.2019 року.

На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та судовий збір.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2020 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №SAMDN5049 від 05 листопада 2013 року у розмірі 22 437,98 грн, з якої 22 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 437,98 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 05.11.2013 року до 31.05.2014 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати на судовий збір у розмірі 356,93 грн.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд залишив поза увагою той факт, що Банк мав право підвищувати процентну ставку за кредитом відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Згідно розрахунку заборгованості відповідач після підвищення процентної ставки за кредитом, продовжував користуватися кредитними коштами, отже був ознайомлений та прийняв умови кредитного договору.

Вказує на те, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, в наданому розрахунку заборгованості вказані суми відсотків, відповідно до умов Кредитного договору.

Відповідач правом, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористався.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 листопада 2013 року між відповідачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про відкриття карткового рахунку № SAMDN5049, згідно умов якого відповідач отримав міжнародну особисту картку з встановленим кредитним лімітом в розмірі 22 000,00 грн, строк дії ліміту відповідає строку дії картки, процента ставка по кредитному ліміту становить: для валюти гривня - 2,2% на місяць із розрахунку 360 днів на рік, для валюти долар США - 1,7% на місяць із розрахунку 360 днів на рік, для валюти євро - 1,7% на місяць із розрахунку 360 днів на рік (п.п.1.1,1.3 договору).

Відповідно до п. 2 договору відкриття карткового рахунку № SAMDN5049, Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжними картками є невід`ємними частинами укладеного договору.

До кредитного договору банк додав Умови та правила надання банківських послуг, які не підписані відповідачем у справі.

Як вбачається із пункту 2.1.1.2.3. Умов надання банківських послуг клієнт надає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку у будь-який час змінювати (зменшувати, збільшувати чи анулювати) кредитний ліміт.

Відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

За змістом 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договору.

Згідно пункту 1.1.2.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором, позичальник зобов`язався на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту на овердрафту), оплати винагороди банку.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 23 липня 2019 року заборгованість за кредитним договором склала 120 760,37 грн, з якої 96 653,16 грн заборгованість за кредитом, 24 107,21 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 05.11.2013 року по 31.01.2019 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту, пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту стягнути складові його вартості, зокрема, проценти за період з 05.11.2013 року по 31.01.2019 року, які, як вбачається з розрахунку заборгованості, з 31.05.2014 року нараховані по збільшеній ставці.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05 листопада 2013 року, посилався на договір відкриття карткового рахунку № SAMDN5049, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати збільшених процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві банк просить стягнути з відповідача заборгованість за отриманим кредитом в розмірі 96 653,16 грн, проте згідно укладеного договору кредитний ліміт становив 22 000,00 грн.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач отримав кредитний ліміт більший ніж 22 000,00 грн.

Щодо позовних вимог банку про стягнення з відповідача на свою користь процентів за користування кредитними коштами.

Банк у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по процентах за користування кредитом, у розмірі 24 107,21 грн., що складає частину нарахованих відсотків в розмірі 50 911,24 грн.

Розмір процентної ставки за користування кредитом у розмірі 2,2% на місяць для валюти гривня (26,4 % річних), для валюти долар США - 1,7% (20,4% річних), для валюти євро - 1,7% (20,4% річних) між сторонами погоджено, про що свідчить підписаний відповідачем договір.

Однак, договір від 05.11.2013 року не містить умов сплати процентів за несвоєчасне виконання зобов`язань у підвищеному розмірі.

Із розрахунку заборгованості, наданої банком, вбачається, що з 31.05.2014 року Банком нараховувались проценти за ставкою 37,2 % річних на прострочену суму заборгованості за кредитом, з 14.08.2015 року Банком нараховувались проценти за ставкою 37,2 % річних на поточну та прострочену суми заборгованості за кредитом, з 01.12.2018 року Банком нараховувались проценти за ставкою 74,4 % річних на поточну та прострочену суми заборгованості за кредитом, що є більше від обумовленої договором процентної ставки.

Однак, процентна ставка є фіксованою та не може змінюватись у сторону її збільшення протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до договору, оскільки, без дотримання вищенаведених вимог ст. 1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною.

Між тим, матеріали справи не містять навіть посилання на тип процентної ставки, застосованої Банком, позивачем не надано доказів узгодження сторонами змінюваної процентної ставки, порядку та періодичності її зміни, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, інших вимог, передбачених законом для застосування змінюваної процентної ставки.

Банк не надав суду жодного належного доказу узгодження сторонами процентної ставки на рівні 37,2%, 74,4% річних та підстав її підвищення, також не надано жодного доказу сповіщення відповідача про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог ст.1056-1 ЦК України.

Таким чином, зміни розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем з 31.05.2014 року - у розмірі 37,2% річних на прострочену заборгованість, з 14.08.2015 року у розмірі 37,2 % річних на поточну та прострочену суми заборгованості за кредитом, з 01.12.2018 року у розмірі 74,4 % річних на поточну та прострочену суми заборгованості за кредитом є нікчемними, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність дій банку з приводу нарахування відповідачу збільшеної відсоткової ставки, неузгодженої належним чином.

Крім того, як вбачається з виписки за рахунками відповідача, позичальником були витрачені кошти з картки в іноземній валюті (EUR, PLN, CZK, USD, HUF, GBP), проте матеріали справи не містять докази погодження процентної ставки за користування іноземною валютою, окрім для валюти долар США та для валюти євро.

Встановлено, що заборгованість за процентами за період з 05.11.2013 року до 31.05.2014 року (до неправомірного підвищення процентної ставки) становила 437,98 грн,

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 22 437,98 грн, яка складається з: тіло кредиту у розмірі 22 000,00 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом станом до з 05.11.2013 року по 31.05.2014 року у розмірі 437,98 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки звертаючись з позовними вимогами банк у своїй заяві зазначив про отримання позичальником кредиту у розмірі 96 653,16 грн, однак дані обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами, оскільки розмір кредитного ліміту зазначено лише в тексті позовної заяви, тоді як в кредитному договорі, наданому банком, значиться розмір отриманого відповідачем кредиту у сумі 22 000,00 грн.

Доказів про підвищення кредитного ліміту матеріали справи не містять.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.ст.76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Доводи в апеляційній скарзі позивача про те, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, Банк мав право на підвищення процентної ставки за кредитом, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка.

У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Таким чином, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Між тим, матеріали справи не містять доказів узгодження сторонами змінюваної процентної ставки, порядку та періодичності її зміни, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, інших вимог, передбачених законом для застосування змінюваної процентної ставки.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не перевірив розрахунку заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався кредитними коштами після підвищення процентної ставки, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню, комісію, що відображено у розрахунку заборгованості, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки зазначене не свідчить про обізнаність відповідача про умови кредитного договору, які змінювалися позивачем в односторонньому порядку, зокрема, зміна процентної ставки за кредитом.

Інші доводи в апеляційній скарзі позивача про те, що рішення суду першої інстанції є безпідставним, незаконним, оскільки ухвалене з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони є необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2020 року - залишити без змін в оскаржуваній частині.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.С.Городнича

Судді: О.В.Лаченкова

М.Ю.Петешенкова