СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13778/20

пр. № 2/759/5104/20

03 грудня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гродського П.В.,

за участю: представника позивача Бугай А.Г.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» до ОСОБА_1 третя особа: Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення з нежитлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 202020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позвними вимогами, просить суд зобов`язати усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) із самовільно зайнятого нежитлового приміщення загальною площею 72,30 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати по справі.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що будинок АДРЕСА_1 належить до власності територіальної громади м. Києва від імені якої виступає КМР та знаходиться на балансі позивача відповідно до розпорядження №58 від 06.02.2015 «Про передачу за закріплення житлового і не житлового фонду за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», а також вказаний будинок закріплений за позивачем на праві господарського віддання, при цьому на підставі договору оренди №956 від 08.04.2019 ГУ НП орендує нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 площею 47,70 кв.м, також за цією адресою наявне ще одне нежитлове приміщення площею 72,70 кв.м, яке за документами вільне і може бути передане в оренду, однак під час обстеження нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 представниками КП ККОЖФ Святошинського району м. Києва» було встановлено, що слідчий Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_1 самовільно зайняв нежитлове приміщення, що знаходиться на 1 пов. 5-ти поверхової будівлі, загальною площею 72,30 кв.м на підставі чого позив неодноразово пропонував відповідачу добровільно звільнити нежитлове приміщення, проте останній не реагує ат вказане приміщення досі не звільнив.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 18.09.2020 відкрито загальне позовне провадження (а.с. 23).

29.10.2020 від позивача по справі надійшли пояснення в яких зазначив, що з 2012 р. до липня 2020 р. я працював на посаді старшого дільничного офіцера поліції Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві. Поліцейська станція розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею понад 100м2. В подальшому частину даного приміщення у зв`язку із відсутністю потреби великої площі, було відокремлено таким чином, що поліцейська станція залишилась у нежитловій частині приблизно 47м2. вхід до якої окремий, з вулиці. Вхід до іншої частини приміщення знаходиться у 3-му під`їзді будинку АДРЕСА_2 . Вказану квартиру, або як вказує позивач, нежитлове приміщення він самовільно не займаю, там не проживає та ніякого відношення до нього не має і на користування ним не претендує, а тому просив відмовити у задволенні зазначеного позову, через безпідставність на необгрунтованість (а.с. 32).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заві, просив задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила (а.с. 39).

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить до власності територальної громади м. Києва від імені якої виступає Київська міська рада та знаходиться на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» відповідно до розпорядження №58 від 06.02.2015 «Про передачу за закріплення житлового і нежитлового фонду за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (а.с. 6, 7).

Відповідно до розпорядження №260 від 29.04.2016 «Про внесення змін до розпорядження Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 06.02.2015 №58, а саме: «Уповноважити Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у разі виявлення нераціонального використання майна, закріпленого за підприємством на праві господарського відання, вживати заходів, передбачених законодавством України, щодо використання майна, в тому числі, звертатись до суду з відповідними позовами» (а.с. 8).

08.04.2019 Святошинська РДА у м. Києві в особі орендодавця передала в оренду ГУНП у м. Києві на підставі договору, а також КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», як підприємство-балансоутримувач про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду передав нерухоме майно (нежитлове приміщення) загальною площею 47, 7кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення поліцейських станцій для забезпечення роботи дільничих офіцерів поліції (а.с. 13-17).

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» 24.12.2019 №107/56-2712 надіслано листа до ГУНП у м. Києві в якому просило вирішити питання щодо звільнення приміщення площею 72,7 кв.м співробітника управління або вжити заходи щодо набуття правової підстави для використання цього приміщення в порядку встановленому законом (а.с. 9).

Як вбачається із акту обстеження нежитлових приміщень від 25.06.2020 за адресою: АДРЕСА_1 у нежитловому приміщення розташованому на 1 поверсі 5-поверхової будівлі плозею 72,7 кв.м виявлено, що приміщення займає дільничий інспектор поліції ОСОБА_1 , який там проживає (а.с. 12).

ОСОБА_1 згідно довідки про реєстрацію проживання особи зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 26).

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

По даній справі позивач просить виселити відповідача із вказаного нежитлового приміщення, посилаючись на те, що останній проживає там незаконно без договору або іншої правової підстави, однак надані акти складені та підсписані працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» без зазначення свідків, які б підтвердили вказані обставини, внаслдіок чого

Однак, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивач, не надав жодного доказу (чи посилання на наявність такого), що відповідач дійсно користується зазначеним нежитловим приміщенням, а також чинить перешкоди позивачу у праві володіння зазначеним майном.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Норма даної статті встановлює, що доказування є обов`язком сторони. Суд не вправі вимагати у сторін надавати докази. Саме позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову. Таким чином, розподіл обов`язків щодо доказування у цивільній справі здійснюється на підставі одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивачем не доведено (не надано належних та допустимих доказів) позовних вимог.

У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353, 417 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (03134, м. Київ, вул. Симиренка, 17) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація (03115, м. Київ, пр. Перемоги, 97) про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення з нежитлового приміщення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судвого рішення складено 10.12.2020.