Справа №702/146/19
Провадження №2/702/81/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області

під головуванням судді: Мазай Н. В.

за участю секретарів судового засідання: Кольц І.С., Шковири А.М., Шевчук О.А., Прилуцької О.І., Мусіч Ю.М.

сторони: не з`явилися

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Монастирище у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Підставою звернення із позовом вважає те, що 09.10.2013 між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (далі-позивач) та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AC/6695308 (далі-Поліс).

У відповідності до умов вказаного Полісу страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Мерседес-Бенс», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

28.03.2014 в Київський обл., Макарівського р-н., с. Фасова по вул. І.Франка, мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участю «Мерседес-Бенс», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_1 (далі - відповідач) та пішохода ОСОБА_3 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких помер в лікарні не приходячи до тями.

Відповідно до вироку Макарівського районного суду Київської області (справа №370/1813/14-к) від 23.09.2014, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху України.

Син померлого ОСОБА_4 звернувся до страховика- позивача з заявою про виплату страхового відшкодування (поліс №АС/6695308), та відшкодування витрат на лікування та медикаменти, понесених витрат на поховання та виготовлення пам`ятника, відшкодування моральної шкоди.

Так, на підставі страхового акту №467-16к та узгодження розміру страхового відшкодування, ОСОБА_4 , позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 44 232 грн 00 коп.

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат позивача склав 44 232 грн 00 коп.

Відповідачем взагалі не було повідомлено страховика про дорожньо-транспортну пригоду.

Відтак, відповідачем було порушено умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АС/6695308 та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення позивача про настання страхового випадку.

З огляду на вищезазначене у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати позивачу завдані збитки в порядку регресу з розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом № АС/6695308.

Право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 11 квітня 2018 року.

З метою врегулювання цього питання в досудовому порядку, 17.04.2018, позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу, сума якої становила 44232 грн 00 коп.

Ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку, а відтак, позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України (п.8 ч.2 ст.16), що узгоджується з умовами договору (Полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АС/6695308.

Просить стягнути в порядку регресу з відповідача на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 44232 грн 00 коп, судові витрати.

Рішенням Монастирищенського районного суду 01.08.2019 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 44232 грн 00 коп, судові витрати.

Заявник звернувся в суд з заявою про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Підставами заяви вважає те, що 01.08.2019 Монастирищенським районним судом ухвалено заочне рішення у вказаній цивільній справі. При оголошенні заочного рішення суду відповідач присутній не був. Вказане судове рішення було отримане представником заявника 26.11.2019 в суді, після того, як заявник дізнався в Монастирищенському РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області про накладення арешту на майно на підставі заочного рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області у справі № 702/146/19.

В даному випадку суд, при розгляді даного питання, не дослідив всі обставини справи, які кардинально можуть змінити доказову базу самої справи. За адресою реєстрації заявник не проживає, тому не отримував судову кореспонденцію та не знав про судові засідання, що позбавило заявника можливості зокрема подавати докази, подавати клопотання та заяви, надавати пояснення суду, користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами, які мають істотне значення для вирішення справи.

Крім цього, зазначає, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 25.02.2015 у справі № 370/127/15-ц ухвалено заочне рішення за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої злочином. Відповідно до якого з заявника на користь потерпілого стягнуто 71128,02 грн. матеріальної шкоди та 50 000 моральної шкоди. Рішення набрало законної сили та було видано виконавчий лист № 370/127/15-ц. Страхова компанія ПрАТ «УТСК», позивачем та судом в якості 3-ї особи не залучалася. Чому позивач та суд не залучили страхову компанію йому не відомо. Вказане рішення не оскаржувалось. Заявником за рішенням суду сплачено грошові кошти в повному обсязі. У зв`язку з чим страхова компанія не мала права сплачувати повторно потерпілому.

Вважає, що потерпілий не мав права звертатися до страхової компанії, а якщо і звернувся то страхова компанія повинна була відмовити у відшкодуванні збитків, оскільки винною особою вказані збитки були відшкодовані в повному обсязі.

Зазначає, що факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правовохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно грунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях.

В своїх запереченнях проти заяви про скасування заочного рішення суду позивач зазначав, що судом належним чином відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Крім цього, страхова компанія виплатила потерпіому відшкодування до сплати такого відшкодування потерпілому відповідачем, а тому вважають, що позов про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу обгрунтований та підлягає до задоволення.

Ухвалою суду 02.01.2020 скасовано заочне рішення суду та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою суду 11.02.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Відповідач відзив до суду не надіслав.

У судове засідання представник ПрАТ «УТСК» не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав клопотання, відповідно до якого просить справу розглядати у відсутність їх представника, позов підтримує повністю, просить його задоволити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача адвокат Шкаленко Є.В. не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. На адресу суду представник відповідача надав клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача ОСОБА_1 .

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що згідно вироку Макарівського районного суду Київської області від 23 вересня 2014 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки (а.с. 39, 40). Вирок вступив в законну силу 25.11.2014.

Доказів на спростування своєї вини ОСОБА_1 не надав.

Відповідно до ч. ч. 4 - 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, обставини дорожньо-транспортної пригоди та вина відповідача у її вчиненні не потребує доказування, оскільки встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили і має преюдиційне значення для спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі-Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

У відповідності до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6695308 від 09.10.2013 ОСОБА_2 , як власник транспортного засобу Mercedes Benz д.н.з. НОМЕР_1 , застрахував 09.10.2013 цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (а.с.6).

Відповідно до довідки №81159379 про дорожньо-транспортну пригоду від 28.03.2014 складеної ВДАІ Макарівського РВ ГУМВС України в Київській області, внаслідок вчиненої дорожньо- транспортної пригоди ОСОБА_3 був травмований (а.с.41).

Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 01.11.2016 представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 повідомив ПрАТ «Українську транспортну страхову компанію» про дорожньо-транспортну пригоду (ДТП), що мала місце 28 березня 2014 біля 22 год. по вул. І. Франка с.Фасова Макарівського району Київської області за участю водія ОСОБА_1 , який керуючи автомобілем Мерседес Бенц д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який отримав тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.34).

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом заяви на виплату страхового відшкодування від 01.11.2016 до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», представник потерпілого Мелех Д.О. просить здійснити відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 28 березня 2014 біля 22 год. по вул. І. Франка с. Фасова Макарівського району Київської області за участю водія ОСОБА_1 , який керуючи автомобілем Мерседес Бенц д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який отримав тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 31- 32).

Згідно ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

З огляду на умови страхування та вимоги чинного законодавства України, зазначене вище ДТП було визнано позивачем страховим випадком, про що було складено страховий акт №467-16 К ( а.с. 7).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування по пошкодженому ТЗ №467-16К від 02.04.2018 сума матеріального збитку, яка підлягає до виплати потерпілому складає 44232,00 грн ( а.с. 8).

Крім цього, відповідно до узгодження розміру страхового відшкодування, укладеного між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 досягнуто згоди щодо розміру страхового відшкодування, строків його виплати та щодо відсутності будь-якого роду претензій (а.с.9).

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У зв`язку з настанням страхової події, на виконання умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.10.2013 на підставі страхового акту №467-16К (а.с.7), позивачем було виплачено потерпілому (через представника) страхове відшкодування в сумі 44 232,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями ( а.с. 10-30).

Частиною 1статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до абз. «ґ» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно з положеннями підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону №1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Позивач мотивує позовні вимоги тим, що відповідач письмово не повідомив позивача про настання страхової події протягом 3 робочих днів після настання дорожньо-транспортної пригоди, позивач сплатив потерпілому страхове відшкодування, а тому з огляду на зазначені порушення Закону з боку відповідача має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Факт настання страхового випадку у даній справі встановлено, він зафіксований правоохоронними органами, відповідача ОСОБА_1 , як особу винну у ДТП, притягнуто до кримінальної відповідальності, Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна Страхова компанія «ПрАТ «УТСК»» добровільно сплатило страхове відшкодування, розмір якого не перевищує ліміту відповідальності страховика, тобто визнало ДТП страховим випадком узгодивши із потерпілим розмір відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика, що сплатив страхове відшкодування, про настання страхового випадку, не є підставою для пред`явлення регресного позову.

Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте якщо: факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до кримінальної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинне ґрунтуватися на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях.

До такого правового висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 361/5199/15-ц, 6-2011цс16 та у постанові Верховного Суду України від 20.02.2019 року у справі №753/18489/15-ц провадження №61-23066св18.

Отже, якщо: факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до кримінальної відповідальності; сама страхова компанія відповідача його визнала, узгодила з потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатила його, то твердження, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред`явлення регресного позову, не ґрунтуються на правильному застосуванні пп.33.1.4 п.33.1 ст.33, пп. «ґ» 38.1.1 п. 38.1 ст.38 Закону №1961-IV.

Така ж позиція ВС у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 208/7291/13-ц.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку неповідомлення відповідачем позивача вчасно протягом 3-х діб з моменту ДТП про настання страхового випадку, не може братися за основу ухвалення рішення про стягнення з відповідача коштів в порядку регресу, оскільки страховий випадок мав місце, він зафіксований правоохоронними органами, страховик сплатив страхове відшкодування і цим підтвердив наявність страхового випадку.

Крім цього, суд відхиляє доводи позивача як підставу для задоволення позову в частині сплати ним страхового відшкодування в період з 17.07.2017 по 11.04.2018, тобто до моменту сплати шкоди потерпілому відповідачем, а саме до 16.07.2019 та виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 надано роз`яснення, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IVна території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IVобов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно заочного рішення Макарівського районного суду Київської області від 22.02.2015 справа № 370/127/15-ц, з посиланням на вищезазначені норми діючого законодавства ( ст. 1166, 1187 ЦК України), позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди 71 128,02 грн та 50 000,00 грн моральної шкоди, а всього 121128,02 грн., рішення набрало законної сили 09.03.2015 (а.с.197-199).

За змістом зазначеного рішення Макарівського районного суду Київської області від 25.02.2015 з відповідача на користь позивача стягнуто моральну шкоду та матеріальну шкоду, яка складається з витрат на лікування потерпілого, витрат на поховання потерпілого від ДТП (одяг, поховальні атрибути, кошти за поминальний обід), оплата вартості лабораторних досліджень, витрати на встановлення надгробної споруди

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд ( ст. 129-1 Конституції України).

Доказів скасування зазначеного рішення суду чи його зміни сторонами суду не надано.

Право на звернення до суду закріплено у Конституції України і на час звернення позивача ОСОБА_4 із позовом відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширювалася на всі правовідносини, що виникали у державі.

Відповідно до копії квитанції № 0.0..1 від 16.07.2019 сплачено борг згідно виконавчого листа 370/127/15-ц від 19.05.2015 на користь ОСОБА_4 від ОСОБА_1 на суму 123921 грн 45 коп (а.с. 200).

Тобто, відповідач ОСОБА_1 , 16.07.2019 фактично виконав рішення Макарівського районного суду Київської області від 25.02.2015.

Так, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що питання відшкодування шкоди (матеріальної та моральної) потерпілому від ДТП ОСОБА_4 вирішено заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 25.02.2015, яким таку шкоду стягнуто з відповідача ОСОБА_1 , як особи винної в ДТП на користь потерпілого і невиконання відповідачем рішення суду від 25.02.2015 в період з 17.07.2017 по 11.04.2018 (період виплати страхового відшкодування потерпілому страховиком винної особи) та до 16.07.2019 (дати сплати винною особою шкоди потерпілому за рішенням суду) не може свідчити про відсутність вирішення по суті питання відшкодування шкоди з винної особи, оскільки рішення постановлено та набрало законної сили до сплати потерпілому страхового відшкодування позивачем Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія», що фактично виключало повторне відшкодування шкоди потерпілому.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Так, оскільки, відповідачем ОСОБА_1 сплачено потерпілому шкоду в повному обсязі згідно рішення Макарівського районного суду Київської області від 25.02.2015, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність законних підстав для їх задоволення і з цих підстав.

Крім цього, обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким «Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення».

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований, тому не підлягає до задоволення.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 7, 10, 12, 13, 18, 81, 133,141, 223, 247, 258-260, 263-265, 274-279, 280-289, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія» (ПрАТ «УТСК»), місцезнаходження: вул. Саксаганського,77, м. Київ, 01033, , р/р НОМЕР_3 в АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО 322313.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

Суддя: Н. В. Мазай