Справа № 177/277/20
Провадження № 2/177/389/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 грудня 2020 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі, у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні подружжя та визнання права на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду 12.03.2020 з указаним позовом, який 04.11.2020 уточнила та просила визначити частки в праві спільної сумісної власності подружжя, а саме, що ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя належало на праві спільної сумісної власності кожному по 1/2 частці житлового будинку з господарчими побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею, позивачкою, право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, ОСОБА_5 .

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що батьки позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 25.11.1948 перебували у шлюбі. ОСОБА_3 27.03.1989, тобто в період шлюбу, отримав свідоцтво про право особистої приватної власності на житловий будинок з господарчими побудовами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, батькові та матері належало по 1/2 частці на житловий будинок з господарчими побудовами, який набутий під час шлюбу.

Батько позивача - ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. За життя, 15.12.1997, померлий склав заповіт на ім`я своїх дітей, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідач 29.12.2005 прийняв спадщину після смерті батька, ОСОБА_3 , а позивач, а також її мати та дружина померлого, ОСОБА_5 , відмовилися від прийняття частки у спадщині на користь відповідача.

Матір позивача - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя, 01.08.2006, вона склала заповіт на ім`я позивача. При зверненні до Шостої криворізької державної нотаріальної контори 26.11.2019 позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 5,9589 га, та відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у житловому будинку з господарчими побудовами, оскільки шлюбна доля у визначеному майні не виділялася, у зв`язку з чим,позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх прав.

Позивач правом на участь у судовому розгляді справи не скористалася, надала заяву про проведення судового засідання за її відсутності, просила задовольнити позов з мотивів, наведених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 подав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував, просив розглядати справу за його відсутності.

Через неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 25.11.1948, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Від шлюбу у них народилися діти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10, 81).

При цьому, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, 30.08.1972 Центрально-Міським відділом ДРАЦС Криворізького МУЮ у Дніпропетровської області, актовий запис №755, зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.90-91), який 10.03.1975 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.11). Після укладення шлюбу 25.01.1978 ОСОБА_9 з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 було присвоєно прізвище ОСОБА_11 , що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 12).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 13, 77).

За життя померлому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 27.03.1989, виданого за рішенням виконкому районної Ради народних депутатів від 27.11.1987 № 309, належав житловий будинок з господарчими побудовами АДРЕСА_1 (а.с.19-22, 103) та, на підставі державного акту від 02.02.2004, виданому за розпорядженням голови Криворізької районної державної адміністрації від 20.06.2003 №558-р, земельна ділянка площею 5,9589 га, розташована на території Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 12:218:835:00:01:072:0002 (а.с.82-84).

Як слідує з виписки з рішення Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 06.05.2005 № 456, затверджено перелік вулиць населених пунктів Красінської сільської ради, а саме: будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 22 КпШС, у редакції чинній на час виникнення права на вказане майно, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном.

Статтею 28 КЗпШС визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що вище вказаний житловий будинок, належав подружжю ОСОБА_12 на праві спільної сумісної власності, при цьому частка кожного з них в праві спільної сумісної власності була рівною та складала - Ѕ частина кожному.

Відповідно до ст. 81 ЗК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, серед іншого, на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Згідно зі ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до 18-2 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Таким чином, земельна ділянка площею 5,9589 га, розташована на території Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 12:218:835:00:01:072:0002, належала ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності, як така, що набута в результаті реалізації права на приватизацію.

Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. ст. 1223, 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заступником голови Красінської сільської ради 15.12.1997 посвідчувався заповіт, складений за життя ОСОБА_3 , номер в реєстрі 144, в якому він все своє майно заповів своїм дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 79).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як слідує з довідки Красінської сільської ради від 05.03.2008 № 385, на день смерті ОСОБА_3 який проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , значилася зареєстрованою та проживала його дружина, ОСОБА_5 (а.с. 78).

Після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Андрух І.В. 29.12.2005 звернулися ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини за заповітом, ОСОБА_1 з заявою про відмову від належної їй частки спадкового майна за заповітом на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з заявою про відмову від одержання обов`язкової частки у спадщині (а.с. 74, 75, 76).

Державним нотаріусом Криворізької районної державної нотаріальної контори Оксамитною Н.В. 08.07.2008 ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 5,9589 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, яка належала померлому ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №064564, кадастровий номер 12:218:835:00:01:072:0002 (а.с. 85-86).

Матір позивача ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.94).

За життя ОСОБА_5 належала на підставі державного акту від 02.02.2004, виданому за розпорядженням голови Криворізької районної державної адміністрації від 20.06.2003 №558-р, земельна ділянка площею 5,9589 га, розташована на території Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:072:0001 (а.с. 104-107).

Секретарем Красінської сільської ради 01.08.2006 посвідчувався заповіт, складений за життя ОСОБА_5 , номер в реєстрі 150, в якому вона все своє майно заповіла донці ОСОБА_1 (а.с. 96).

Відповідно до довідки Красінської сільської ради, на день смерті ОСОБА_5 була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.95).

ОСОБА_1 у визначені ст. ст. 1269-1270 ЦК України порядку та строки звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.88).

Держаним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. 26.11.2019 позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 5,9589 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:072:0001, яка належала померлій ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №064561 (а.с. 118).

Також, 26.11.2019 державним нотаріусом позивачу видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо житлового будинку з господарськими прибудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки, відповідно до свідоцтва про право власності, титульним власником спадкового майна є ОСОБА_3 , шлюбна доля у вищезазначеному майні не визначалась, у зв`язку з чим, встановити обсяг спадкового майна неможливо (а.с.120).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Окрім того, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за захистом своїх прав за правилами позовного провадження в рамках вирішення цивільно-правового спору.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Судом встановлено, що в силу ст. 22 КпШС, житловий будинок, розташований адресою: АДРЕСА_1 , титульним власником якого згідно зі свідоцтва про право власності від 27.03.1989, виданого за рішенням виконкому районної Ради народних депутатів від 27.11.1987 № 309, був ОСОБА_3 , до моменту смерті останнього, належав подружжю ОСОБА_12 на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи доведеність обставин придбання житлового будинку АДРЕСА_1 в період перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в офіційно зареєстрованому шлюбі, відсутність будь-якої домовленості між співвласниками нерухомого майна щодо його поділу з відступленням від рівності часток, суд приходить до висновку, що частки кожного із співвласників у цьому житловому будинку є рівними та становлять по Ѕ частці за кожним.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на викладені обставини, з метою захисту спадкових прав позивача та забезпечення їх подальшої реалізації, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення часток у спільному майні подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , визнання в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , права власності на 1/2 частку спадкового майна, що складається з житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні подружжя та визнання права власності на спадкове майнов порядку спадкування за заповітом, задовольнити.

Визнати, що домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 33,7 кв.м, житловою площею 15,6 кв.м, сараю «Б», літньої кухні «Г», гаражу «В», вбиральні «Д», огорожі «1-3», водоколонки «І», за життя ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , належало їм на праві спільної сумісної власності подружжя та кожному з них за життя належало право власності на Ѕ частину домоволодіння.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ), у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими побудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 33,7 кв.м, житловою площею 15,6 кв.м, сараю «Б», літньої кухні «Г», гаражу «В», вбиральні «Д», огорожі «1-3», водоколонки «І».

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: