ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 711/11113/14-ц
Провадження № 22-ц/821/1708/20
категорыя 304070000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: Українсько-американське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС»;

представник позивача Євмінов Євгеній Володимирович

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гердем»;

Кушнірук Олександр Миколайович

представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гончар Людмила Вячеславівна

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гончар Людмили Вячеславівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2015 року у справі за позовом Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гердем», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафу, у складі: головуючого судді Скляренко В.М., дата складання повного тексту не вказано.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року Українсько-американське спільне підприємство у формі ТОВ «КАІС» (УАСП ТОВ «КАІС» - далі по тексту) звернувся в суду із позовом до ТзОВ «Гердем» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафу.

Позов мотивовано тим, що 23 жовтня 2013 року між УАСП ТОВ «КАІС» та ТзОВ «Гердем» було укладено Договір поставки № 2310ГЕ, відповідно до умов якого Постачальник (ТзОВ «Гердем») зобов`язався передати у власність Покупця (УАСП ТОВ «КАІС»), а Покупець зобов`язався прийняти та оплати Товар, а саме кукурудзу 3 класу, врожаю 2013 року (товар), на умовах вказаного договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року загальна кількість товару 655 тонн +/-5%.

Пунктом 4.2 вказаного договору передбачена загальна сума договору 720500 грн., в тому числі ПДВ 120083 грн. 33 коп. +/-5%.

Відповідно до п. 3.2. Договору поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року строк поставки товару до 29.11.2013 року (включно).

Порядок оплати обумовлений сторонами в п. 5.1 вказаного договору наступним чином: 80% від загальної суми по факту постачання товару протягом 5 банківських днів та 20% після надання документів, зазначених 1.3.7-1.3.10.

27 січня 2014 року між УАСП ТОВ «КАІС» та ТзОВ «Гердем» було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року, відповідно до якої п.3.2 та п.4.1 Договору поставки були викладені в наступній редакції:

- п. 3.2 строк поставки товару до 28.02.2014 року (включно),

- п. 4.1 ціна однієї тони товару у кількості 17,700 тон складає 1200 грн., в тому числі ПДВ 200 грн. Інші умови Договору залишилися без змін.

Зазначено, що УАСП ТОВ «КАІС» на підставі Договору поставки у період з 30.10.2013 року по 27.11.2013 року було здійснено передплату ТзОВ «Гердем» у безготівковій формі на загальну суму 1 020 000 грн.

На виконання умов Договору поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року та Додаткової угоди № 1 відповідачем ТзОВ «Гердем» було здійснено часткову поставку товару позивачу - УАСП ТОВ «КАІС» у період з 05.11.2013 року по 31.01.2014 року на загальну суму 740139,50 грн.

Таким чином, попередня оплата сплачена за непоставлений товар складає 279 860,50 грн.

Вказує, що за умовами Додаткової угоди № 2 від 30.01.2014 року до Договору поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року відповідача ТзОВ «Гердем» зобов`язався повернути УАСП ТОВ «КАІС» суму попередньої оплати, сплаченої за непоставлений товар, що складає 279860,50 грн., в тому числі ПДВ та сплатити на користь УАСП ТОВ «КАІС» штрафу у розмірі 30% від суми попередньої оплати, сплаченої за непоставлений товар, що складає 83958,15 грн., а всього сплатити 363818,65 грн., шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок УАСП ТОВ «КАІС», зазначений в додатковій угоді № 2 від 30.01.2014 року, в строк до 01.09.2014 року включно.

Також зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язань відповідача ТзОВ «Гердем», які передбачені Договором поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року, між УАСП ТОВ «КАІС» та ОСОБА_1 08.07.2014 року було укладено Договір поруки № 1, відповідно до якого ОСОБА_1 поручився перед УАСП ТОВ «КАІС» за виконання відповідачем ТзОВ «Гердем» своїх зобов`язань за Договором поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року.

29.08.2014 року УАСП ТОВ «КАІС» на адресу відповідача ТзОВ «Гердем» було направлено вимогу за Договором поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року, якою звертав увагу на необхідність сплати Основного зобов`язання та штрафу в загальній сумі 363 818,65 грн. у встановлений додатковою угодою № 2 від 30.01.2014 року строк, а саме до 01.09.2014 року включно. Проте, до 01.09.2014 року ТзОВ «Гердем» не задовольнив кредиторські вимоги УАСП ТОВ «КАІС» на суму попередньої оплати в сумі 279860,50 грн. та штрафу в розмірі 83958,15 грн., чим порушив свої грошові зобов`язання, що виникли на підставі додаткової угоди № 2 від 30.01.2014 року до Основного зобов`язання.

А тому, з метою досудового врегулювання спору, УАСП ТОВ «КАІС» направив на адресу ТзОВ «Гердем» вимогу за Договором поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року, в якій вимагав негайно погасити заборгованість в загальній сумі 363 818,65 грн.

Також, з метою досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу ОСОБА_1 вимогу за Договором поруки № 1 від 08.07.2014 року, в якій вимагав не пізніше наступного дня за днем пред`явлення вимоги перерахувати на поточний рахунок УАСП ТОВ «КАІС» грошові кошти в загальному розмірі 363818,65 грн.

Проте, відповідачі вимоги УАСП ТОВ «КАІС» про сплату попередньої оплати в сумі 279860 грн. та штрафу в розмірі 83958,15 грн. не виконали.

В зв`язку з вищевикладеним просив суд:

стягнути солідарно з ТзОВ «Гердем», ОСОБА_1 на користь УАСП ТОВ «КАІС» суму заборгованості в загальному розмірі 363818,65 грн., у тому числі: 279860,50 грн. сума попередньої оплати, сплаченої за непоставлений товар; 83958,15 грн. штраф у розмірі 30% від суми попередньої оплати, сплаченої за непоставлений товар

стягнути з відповідачів на користь УАСП ТОВ «КАІС» судовий збір в розмірі 3638,19 грн., по 1819,10 з кожного

У березні 2015 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог в якій також просив стягнути солідарно з ТзОВ «Гердем», ОСОБА_1 на користь УАСП ТОВ «КАІС» витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 2570,93 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2015 року позовні вимоги УАСП ТОВ «КАІС» про стягнення заборгованості та штрафу задоволені частково.

Стягнуто солідарно з ТзОВ «Гердем», ОСОБА_1 на користь Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС» 279860,50 грн.

Стягнуто з ТзОВ «Гердем» на користь УАСП ТОВ «КАІС» судовий збір в розмірі 2798,61 грн. та судові витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 2570,93 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим що, відповідачі ТзОВ «Гердем» та ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року не виконали, то сума попередньої оплати за непоставлений товар, що складає 279860, 50 грн., в тому числі ПДВ підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку.

Разом з тим, суд не знайшов підстав для задоволення позову в частині солідарного стягнення з відповідачів штрафу в розмірі 30% від суми попередньої оплати, сплаченої за непоставлений товар, що складає 83958,15 грн., оскільки додаткова угода № 2 від 30.01.2014 року була укладена між УАСП ТОВ «КАІС» та ТзОВ «Гердем», в особі директора ОСОБА_2 . Проте, з 29.01.2014 року ТзОВ «Гердем» перебуває в стані припинення і укладати від його імені правочин має Ліквідатор (Голова комісії з припинення) Євсик В.О.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Гончар Л.В.

Представник ОСОБА_1 адвокат Гончар Л.В. подала до Апеляційного суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2015 року.

Закрити провадження у справі за позовом УАСП ТОВ «КАІС» до ТзОВ «Гердем», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафу.

Стягнути з УАСП ТОВ «КАІС» на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення було винесено з порушенням норм матеріального права, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у суді першої інстанції не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Вказує, що предметом вказаної цивільної справи був спір щодо виконання, укладеного 23 жовтня 2013 року між УАСП ТОВ «КАІС» та ТзОВ «Гердем» договору поставки № 2310ГЕ, відповідно до умов якого постачальник (ТзОВ «Гердем») зобов`язався передати у власність покупця (УАСП ТОВ «КАІС»), а покупець зобов`язався прийняти та оплати товар, а саме кукурудзу 3 класу, врожаю 2013 року (товар), на умовах вказаного договору.

08 липня 2014 року між УАСП ТОВ «КАІС» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 1, відповідно до якого ОСОБА_1 поручився перед кредитором (УАСП ТОВ «КАІС») за виконання ТзОВ «Гердем» своїх зобов`язань за договором поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року.

Позивач УАСП ТОВ «КАІС» звернулось до суду із позовом до ТзОВ «Гердем» та ОСОБА_1 , як фізичної особи (договір укладений як фізичною особою), однак ОСОБА_1 не є стороною у виниклих договірних зобов`язаннях між УАСП ТОВ «КАІС» та ТОВ «Гердем», а є лише поручителем.

УАСП ТОВ «КАІС», як кредитор подало до суду позов до фізичної особи, як поручителя за договором поруки, що укладений на забезпечення виконання зобов`язання за договором поставки, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з приписами ГПК України.

Зазначає, що даний спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства та належить до юрисдикції господарського суду та не міг розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Крім того, судом першої інстанції у рішенні від 06 квітня 2015 року зазначено про те, що з 29 січня 2014 року ТОВ «Гердем» перебуває в стані припинення, та зазначив що право чин з даного часу мав укладати ліквідатор, але в той же час судом повністю проігноровано вимоги ч. 4 ст. 105 ЦК України, де вказано , що до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Стороною у спорі, що розглядався Придніпровським судом м. Черкаси, було ТзОВ «Гердем», який є не належним відповідачем у справі.

Щодо неналежного повідомлення поручителя та пропуску строку для звернення, зазначено наступне.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року строк поставки товару до 28.02.2014 року (включно).

Вимога до ОСОБА_1 датована 02.09.2014 року (яка окрім того не була вручена поручителю та він не мав змоги ознайомитись із її змістом) та була направлена після шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання, оскільки строком настання виконання зобов`язання було зазначено 28.02.2014 року включно.

Отже, УАСП ТОВ «КАІС» направило вимогу датовано 02 вересня 2014 року та позов аж 13 жовтня 2014 року, що було явним порушенням строків встановлених ст. 559 ЦК України.

Крім того, суд першої інстанції порушив конституційне право ОСОБА_1 як відповідача на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливість надати докази та навести доводи, через що порушив вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Неповідомлення або неналежне повідомлення однієї із сторін справи у цивільному процесі істотно порушує принцип рівності сторін, який закріплений ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов від представника УАСП ТОВ «КАІС» Євмінова Є.В. зазначено, УАСП ТОВ «КАІС» не згодний з доводами апелянта викладеними в скарзі, проти задоволення апеляційної скарги заперечує в повному обсязі.

УАСП ТОВ «КАІС» вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вважає, що позивачем нібито було пропущено строк для звернення до поручителя ( ОСОБА_1 ) з відповідною вимогою протягом строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Проте, відповідно до положень чинної станом на 02.09.2014 року редакції ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Вказує, що пунктом 4.1. договору поруки № 1 від 08.07.2014 року було встановлено, що цей договір укладений з 08 липня 2014 року строком на 3 (три) роки та діє до 07 липня 2017 року.

Таким чином, відповідно до положень ч. 4 ст. 559 УК України порука, встановлена договором поруки № 1 від 08.07.2014 року, укладена між позивачем та апелянтом ОСОБА_1 , припиняється після закінчення строку, встановленого в зазначеному договорі поруки, а саме після 07 липня 2017 року.

Апелянт вважає, що позивачем нібито був неналежно обраний відповідач по справі в зв`язку з тим, що засновником ТОВ «Гердем» 28.01.2014 року було прийнято рішення про припинення діяльності та введення ліквідаційної процедури.

Проте, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо до дати та номеру запису про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи ТОВ «Гердем» зазначено 16 травня 2019 рік.

Таким чином, на час подання УАСП ТОВ «КАІС» позову по даній справі, ТОВ «Гердем» не було виключено з вказаного Єдиного державного реєстру.

Щодо доводів апелянта про порушення юрисдикції розгляду справу, то відповідно до ЦПК України, чинній на час подання позову, передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних прав або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Заявлена у цій справі вимога про стягнення заборгованості за договором поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року солідарно з ТОВ «Гердем» та поручителя ОСОБА_1 могла бути предметом розгляду як в порядку цивільного, так і в порядку господарського судочинства, оскільки стаття 15 ЦПК України та стаття 12 ГПК України у редакції, чинних на час звернення позивача до суду, не встановлювали відповідної заборони.

Просить суд залишити рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2015 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

23 жовтня 2013 року між Українсько-американським спільним підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гердем» було укладено договір поставки № 2310ГЕ, відповідно до умов якого постачальник (ТзОВ «Гердем») зобов`язався передати у власність покупця (УАСП ТОВ «КАІС»), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар, а саме кукурудзу 3 класу, врожаю 2013 року (товар), на умовах вказаного договору (а.с. 8-9, Т.1).

Відповідно до п. 2.2 договору поставки № 23ГЕ від 23.10.2013 року загальна кількість товару 655 тон +/- 5% .

Відповідно до п.4.1 договору поставки ціна однієї тонни товару складає 1100 грн. за одну тону, в тому числі ПДВ 183,33 грн.

Пунктом 4.2 вказаного договору передбачена загальна сума договору 720500 грн., в тому числі ПДВ 120083,33 грн. +/-5%.

Відповідно до п.3.2 договору строк поставки товару до 29.11.2013 року (включно).

Порядок оплати обумовлений сторонами в п.5.1 договору поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року наступним чином: 80% від загальної

Суми по факту постачання товару протягом 5 банківських днів та 20% після надання документів, зазначених у пунктах 1.3.7 -1.3.10.

27 січня 2014 року між Українсько-американським спільним підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гердем» було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року були викладені в наступній редакції:

- п. 3.2. строк поставки товару до 28.02.2014 року (включно),

- п. 4.1. ціна однієї тонни товару у кількості 17,700 тонн складає 1200 грн., в тому числі ПДВ 200 грн. Інші умови договору залишилися без змін (а.с. 10, Т. 1)

УАСП ТОВ «КАІС» на підставі договору поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року у період з 30.10.2013 року по 27.11.2013 року було здійснено передплату ТзОВ «Гердем» у безготівковій формі на загальну 1020000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 30.10.2013 року № 1586 на суму 220000 грн.; від 01.11.2013 року № 1608 на суму 200000 грн.; від 06.11.2013 року № 1654 на суму 300000 грн., від 27.11.2013 року № 1861на суму 300000 грн.

На виконання умов договору поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року та додаткової угоди № 1 до договору поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року відповідачем ТзОВ «Гердем» було здійснено часткову поставку товару позивачу УАСП ТОВ «КАІС» у період з 05.11.2013 року по 31.01.2014 року на загальну суму 740139,50 грн., що підтверджується

- видатковою накладною від 05.11.2013 року № 43 на суму 388300 грн. та складською квитанцією на зерно № 4945 від 05.11.2013 року;

- видатковою накладною від 13.11.2013 року № 48 на суму 330599,50 грн. та складською квитанцією на зерно № 5348 від 13.11.2013 року;

- видатковою накладною від 31.10.2014 року № 1 на суму 21240 грн. та складською квитанцією на зерно № 5579 від 31.01.2014 року.

Таким чином попередня оплата сплачена за непоставлений товар складає 279860,50 грн. (1020000 грн. (здійснена оплата) 740139,50 (вартість фактично поставленого товару)).

30 січня 2014 року між УАСП ТОВ «КАІС» та ТзОВ «Гердем» було укладено додаткову угоду № 2 до договору поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року, відповідно до якої у зв`язку з невиконанням постачальником зобов`язань з поставки товару у встановлений договором строк, сторони погодилися розірвати договір поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року (п. 1 додаткової угоди № 1).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суди мають керуватися вимогами пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України та враховувати загальні засади цивільного законодавства, зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з положеннями частини першої статті 158 ЦПК України 2004 року розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 74-76 ЦПК України 2004 року.

Частиною третьою статті 74 ЦПК України 2004 року передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Згідно з частиною четвертою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.

Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Таким чином, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи у даному випадку може свідчити лише розписка.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 169 ЦПК України 2004 року суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Однак, ухвалюючи рішення в справі, суд першої інстанції зазначені вимоги законодавства до уваги не взяв, розглянувши справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 , щодо яких відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи на 06 квітня 2015 року, суд розгляд справи не відклав, причини їх неявки в судове засідання не з`ясував, порушив конституційне право ОСОБА_1 на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості надати суду докази та навести доводи, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Районний суд, зазначив, що в судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився повторно, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, але суд не звернув уваги на те, що конституційне право на участь у судовому розгляді, бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду не може бути формальним, це є порушенням зазначених вимог законодавства та підставою для безумовного скасування судового рішення і ухвалення нового рішення.

З матеріалів справи вбачається ТОВ «КАІС» звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Гердем» та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 363818 грн.

Даний спір був розглянутий районним судом в порядку цивільного судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, передбачалося, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У свою чергу критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Суд першої інстанції суду розглянув вказану справу в частині позовних вимог УАСП ТОВ «КАІС» до ТзОВ «Гердем» у порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками з огляду на таке.

У поданому у жовтні 2014 року до суду позові УАСП ТОВ «КАІС», заявило вимоги до таких відповідачів: ТзОВ «Гердем» сторона основного договору поставки, та поручителя, яким є фізична особа ОСОБА_1

ЦК України у редакції, чинній на час виникнення правовідносин, передбачав спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання, характер і не може існувати саме по собі.

Одним із видів акцесорного зобов`язання є порука.

Відповідно до частин першої та третьої статті 553 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову.

У цьому випадку позов заявлено позивачем до боржника та поручителів, вимоги до вказаних осіб є однорідними, нерозривно пов`язаними між собою, оскільки обсяг відповідальності поручителів відповідно до договорів поруки збігається з обсягом відповідальності боржника.

Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України, основним з яких є зазначений в частині першій цієї статті, а саме - у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. До пред`явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов`язок будь-кому із них на свій розсуд.

Крім того, ЦК України передбачає і гарантії для боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу.

У пункті 1 частини другої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) визначено юрисдикцію господарських судів у вирішенні, зокрема, спорів, що виникають при виконанні господарських договорів, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин і віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Заявлена у цій справі позовна вимога про стягнення заборгованості за договором поставки солідарно з боржника та поручителя могла бути предметом розгляду як у порядку цивільного, так і в порядку господарського судочинства, оскільки стаття 15 ЦПК України та стаття 12 ГПК України не встановлювали відповідної заборони.

Стаття 1 ГПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції, обмежувала участь фізичних осіб у господарському судочинстві окремими категоріями спорів, до яких не було віднесено спори щодо виконання умов кредитного договору між кредитором, юридичною особою - боржником за основним зобов`язанням і поручителем, який є фізичною особою.

ЦПК України розгляду справи у суді першої інстанцій не містив обмежень щодо розгляду спорів з таким предметом залежно від суб`єктного складу учасників процесу.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З огляду на вказане Апеляційний суд вважає необґрунтованими наведені в апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 доводи про віднесення вказаної справи до юрисдикції господарського суду.

Отже, суд першої інстанції правильно розглянув справу в частині позовних вимог юридичної особи УАСП ТОВ «КАІС» до ТОВ «Гердем», адже порука є похідною від основного зобов`язання, позовні вимоги взаємопов`язані між собою і не можуть розглядатися за правилами різних видів судочинства.

Апеляційний суд вважає, що позовні вимоги до кількох відповідачів, серед яких є хоча б одна фізична особа, заявлені до 15 грудня 2017 року, мають розглядатися в одному провадженні, якщо такі вимоги однорідні, нерозривно пов`язані між собою та від вирішення однієї з них залежить вирішення інших вимог.

Аналогічні висновки неодноразово викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 14-40цс18, від 21 березня 2018 року у справі № 14-41цс18, від 25 квітня 2018 року у справі № 14-74цс18, від20 червня 2018 року у справі № 14-224цс18, від 12 вересня 2018 року у справі № 14-269цс18.

Щодо доводів апелянта про неналежно обраного відповідача по справі, колегія суддів приходить до наступного.

УАСП ТОВ «КАІС» у жовтні 2014 року звернувся з позовом до ТОВ «Гердем» про стягнення заборгованості та штрафу.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 04.02.2014 року за № 18080304 ТОВ «Гердем» перебуває в стані припинення, за рішенням засновників (а.с. 80-81, Т. 1).

Таким чином на час подання УАСП ТОВ «КАІС» позову до суду ТОВ «Гердем» не було виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а отже на час подачі позову останній міг бути відповідачем по справі.

УАСП ТОВ «КАІС» було заявлено позов до ТОВ «Гердем» у зв`язку з неналежним виконанням договору поставки від 23 жовтня 2013 року.

ТОВ «Гердем» при поданні пояснень та заперечень від 03.03.2015 року до суду першої інстанції вказувало на те, що 28 січня 2014 року засновником ТОВ «Гердем» було прийнято рішення про припинення діяльності та введення ліквідаційної процедури та зазначено про те, що повноваження по управлінню справами ТОВ «Гердем» покладено на ліквідатора (голову ліквідаційної комісії) ОСОБА_5 .

Даний факт підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 04.02.2014 року за № 18080304 (а.с. 80-81, Т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2014 року та 02.09.2014 року УАСП «КАІС» направляв на адресу ТОВ «Гердем» Вимоги за договором поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року, в яких нагадував ТОВ «Гердем» про необхідність виконання основного зобов`язання в загальній сумі 279860,50 грн. та сплати штрафу в розмірі 83958,15 грн. на поточний рахунок УАСП ТОВ «КАІС». У випадку не виконання зобов`язань УАСП ТОВ «КАІС» змушено буде звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ліквідація компанії - це процедура, результатом якої є припинення юридичної особи, тобто внесення запису про припинення юридичної особи в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, після чого компанія перестає існувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами, а також за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які неможливо усунути, чи в інших випадках, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 59 ГК України встановлено, що припинення діяльності суб`єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб`єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо дати та номеру запису про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи ТОВ «Гердем» від 16.05.2019 року за номером 8012155, внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу або державного органу про відміну рішення щодо припинення юридичної особи».

За таких обставин, апеляційний суд приходить до таких висновків, що відповідач ТзОВ «Гердем» свої зобов`язання за Договором поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року не виконав, то сума попередньої оплати, сплаченої за непоставлений товар, що складає 279860, 50 грн. підлягає до стягнення на користь позивача.

Що стосується припинення поруки ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до наступного.

За договором поруки № 1 від 08.07.2014 року поручитель ( ОСОБА_1 ) поручається перед кредитором (УАСП ТОВ «КАІС») за виконання ТОВ «Гердем» (боржник), своїх зобов`язань за договором поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року, укладеним між кредитором та боржником.

Разом з тим у пункті 3.1 договору поруки передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18).

Відповідно до п.1 Додаткової угоди № 1 від 27.01.2014 року до договору поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року строк поставки товару до 28.02.2014 (включно) (а.с. 10 Т.1).

УАСП ТОВ «КАІС» 02.09.2014 року направив ОСОБА_1 вимогу за договором поруки № 1 від 08.07.2014 року, в якій зазначено, що основне зобов`язання в загальній сумі 279860,50 грн. боржником не виконано, штраф в розмірі 83958,15 грн., не сплачений, згідно п.2.1. Договору поруки, ст.ст. 553, 554 УК України, вимагають не пізніше наступного дня за днем пред`явлення цієї вимоги перерахувати на поточний рахунок УАСП ТОВ «КАІС» грошові кошти в розмірі 363818,65 грн. (а.с.34-35, Т. 1).

Відповідно до п. 1.2 Договору поруки № 1 від 08.07.2014 року відповідач ОСОБА_1 зобов`язався відповідати перед кредитором (УАСП ТОВ «КАІС») у повному обсязі за невиконання або неналежне виконання ТОВ «Гердем» своїх зобов`язань за Договором поставки № 2310ГЕ від 23.10.2013 року, у тому числі зобов`язань з повернення попередньої оплати, сплати штрафів, процентів, збитків тощо (п. 1.1, 1.2 Договору поруки).

У пункті 4.1 договору поруки сторони передбачили, що цей договір укладений з 08.07.2014 року строком на три роки та діє до 07.07.2017 року включно (т. 1, а.с. 22).

Таким чином, відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука укладена між позивачем та ОСОБА_1 , припиняється після закінчення строку, встановленого в зазначеному договорі поруки, а саме після 07 липня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи з метою досудового врегулювання спору, УАСП ТОВ «КАІС» (кредитор) направив на адресу поручителя ОСОБА_1 вимогу за Договором поруки № 1 від 08.07.2014 року (а.с. 34, Т.1), в якій вимагав не пізніше наступного дня за днем пред`явлення вимоги перерахувати на поточний рахунок УАСП ТОВ «КАІС» грошові кошти в загальному розмірі 363818,65 грн., у тому числі 279860,50 грн. сума попередньої оплати, сплаченої за непоставлений товар; 83958,15 грн. штраф у розмірі 30% від суми попередньої оплати, сплаченої за непоставлений товар.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Гончар Л.В. зазначила, що вимогу до ОСОБА_1 , яка датована 02.09.2014 року, не була вручена поручителю та він не мав змоги ознайомитись із її змістом.

Проте, як вбачається з матеріалів справи Вимога № 363 від 02.09.2014 року направлена ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 , що підтверджується описом вкладення до цінного листа (а.с. 36, Т.1), копією чека з відділення поштового зв`язку (а.с. 37, Т.1).

З договору поруки вбачається, а саме п.5 місцезнаходження і банківські реквізити Сторін, адреса поручителя зазначена АДРЕСА_1 , а тому доводи апелянта про неотримання поручителем ОСОБА_1 . Вимоги за договором поруки, є безпідставними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вищевказану адресу, ОСОБА_1 вказав також і в апеляційній скарзі.

Таким чином, позивач звернувся до поручителя ОСОБА_1 в межах строку встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України, оскільки порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, а саме дія договору до 07.07.2017 року.

Колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимог УАС ТОВ «КАІС» в частині солідарного стягнення з поручителя ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за основним зобов`язанням в сумі 279860,50 грн.

Що стосується стягнення з відповідачів на користь позивача штрафу у розмірі 30% від суми попередньої оплати, сплаченої за непоставлений товар, що складає 83958,15 грн., апеляційний суд приходить до наступного.

Додаткова угода № 2 від 30.01.2014 року була укладена між УАСП ТОВ «КАІС» та ТОВ «Гердем», в особі директора ОСОБА_2 , що діяла на підставі статуту, однак з 29.01.2014 року ТОВ «Гердем» перебувала в стані припинення і укладати від його імені правочин має ліквідатор (Голова комісії з припинення) ОСОБА_6 .

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову УАСП ТОВ «КАІС» в частині стягнення з відповідачів в солідарному порядку штрафу в сумі 83958,15 грн., сплата якого передбачена умовами Додаткової угоди № 2 від 30.01.2014 року.

Згідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції, як ухвалене з порушенням норм процесуального права, до скасування та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог УАСП ТОВ «КАІС».

Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Колегія суддів приходить до висновку про солідарне стягнення з ТзОВ «Гердем», ОСОБА_1 на користь Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС» 279860,50 грн. (сума попередньої оплати, сплаченої за непоставлений товар).

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша цієї ж статті).

Стягнути з ТзОВ «Гердем» та ОСОБА_1 на користь УАСП ТОВ «КАІС» понесені та документально підтверджені судові витрати, а саме судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2798,61 грн., витрати пов`язаних з розглядом справи в сумі 2570,93 грн., які складаються із добових витрат 500 грн., витрати на проживання 1170,93 грн., витрати пов`язані з явкою до суду - 900 грн., а всього 5369,54 грн., по 2684,77 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гончар Людмили Вячеславівни задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гердем» та ОСОБА_1 на користь Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС» суму попередньої оплати, сплаченої за не поставлений товар в розмірі 279860,50 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гердем» та ОСОБА_1 на користь Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС» судові витрати по 2684,77 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко