1Справа № 335/2566/18 4-с/335/14/2020
УХВАЛА
16 грудня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Соболєвої І.П.,
за участю секретаря судового засідання Лазоренко Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича у виконавчому провадженні № 61126514,
13.02.2020 до суду від ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 надійшла скарга на дії приватного виконавця у виконавчому провадженні №61126514, за виконавчим листом № 335/2566/18, в якій скаржник простить суд:
- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіним Дмитром Сергійовичем що винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2020 серія ВП № 61126514;
- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2020 серія ВП № 61126514;
- зупинити виконавче провадження в зв`язку із оскарженням дій державного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження.
В обґрунтування скарги зазначає, що 31 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської: області Манікіним Дмитром Сергійовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 1 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня або з дня їх винесення.
З огляду на зазначене вважає, що органом виконавчої служби не було дотримано вимог пункту 1 ст. 28 та статті 4 та 18 ЗУ «Про виконавче провадження» та порушено строки направлення виконавчого документу, а також в постанові про відкриття виконавчого провадження не зазначено усіх обов`язкових реквізитів, що є підставою для визнання неправомірними дії державного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.
21.02.2020 та 27.02.2020 від приватного виконавця до суду надійшов відзив на скаргу. В обґрунтування відзиву зазначено, що днем винесення постанови про відкриття виконавчого провадження стала п`ятниця (31.01.2020), тому наступний робочий день настав 3 лютого 2020 року.
03.02.2020 екземпляр постанови про відкриття виконавчого провадження №61126514 від 31.01.20, разом з іншою кореспонденцією, переданий до відділу зв`язку ПАТ «Укрпошта» для відправлення належним адресатам. За 31 січня та 03 лютого 2020 року приватним виконавцем передано до відділу зв`язку більше 80 поштових відправлень, що підтверджується журналом вихідної кореспонденції. У зв`язку із значною кількістю відправлень та необхідністю формування реєстрів поштових відправлень відправлення оскаржуваної постанови фактично забезпечено 4 лютого 2020 року.
Дійсно, абзац 2 частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Приватний виконавець наголошує, що згідно положень абзацу 3 частини 5 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.
При цьому частина 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Виконавець вважає, що необхідною складовою обставиною для виникнення права на оскарження рішення, дії або бездіяльності виконавця є наявність порушення права, свободи чи законного інтересу особи, яка подає скаргу. Скарга, яка розглядається в даній справі, взагалі не містить згадування про право чи свободу стягувача, які порушені Приватним виконавцем.
Постанова про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2020 року № 61126514 містить всі обов`язкові реквізити, наведені в абзаці 1 пункту 7 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень. Вважає, що доводи представника боржника щодо відсутності в постанові про відкриття виконавчого провадження усіх обов`язкових реквізитів не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами виконавчого провадження.

На підставі вищевикладеного вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, просить суд відмовити в задоволенні скарги представника ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_1 .

Також просить суд розгляд скарги проводити за відсутності приватного виконавця з урахуванням доводів виконавця, викладених у відзиві.

Представник скаржника ОСОБА_1 , повноваження якого судом перевірено, надав до суду заяву про згоду на розгляд скарги у його відсутність, доводи скарги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Представники позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , повноваження яких судом перевірені, надали заяви про розгляд скарги у їх відсутність, проти задоволення скарги заперечили, вважають дії приватного виконавця такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Просять у задоволенні скарги відмовити повністю.

Дослідивши надані учасниками провадження письмові докази та заяви по суті скарги, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 7 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

На підставі ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Матеріалами справи встановлено, що 12 грудня 2019 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя у справі № 335/2566/18 винесено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , матеріальну шкоду у розмірі 1 162 512,15 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 30 310,00 грн., а всього 1 202 822,15 грн.

На виконання рішення видано виконавчий лист від 24.01.2020. Виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду здійснювалось приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Дмитром Сергійовичем, в межах виконавчого провадження № 61126514.

Приватний виконавець зобов`язаний, використовувати надані йому права відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» і не допускати у своїй діяльності порушення права та законних інтересів фізичних і юридичних осіб та здійснювати заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення в порядку та спосіб, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Положенням ст. ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Перелік прав та обов`язків виконавця визначений ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», частиною 1 якої передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1, 5 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, на підставі заяви стягувача та за умови відповідності виконавчого документа вимогам до виконавчого документа, передбачених ст. 4 Закону виконавець зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Окрім того, частиною 5 статті 13 Закону визначено, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

У судовому засіданні не встановлено підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, тому вимоги про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 61126514 від 31.01.2020 по виконавчому листу № 335/2566/18 від 24.01.2020 не підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що вимога про визнання дій приватного виконавця щодо порушення строків направлення постанови про відкриття виконавчого провадження скаржником не заявлялась.

Щодо вимоги про зупинення виконавчого провадження суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав, для зупинення вчинення виконавчих дій.

Такої підстави, як оскарження дій виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження вказаною статтею не передбачено.

Відповідно до пп. 2, 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа; зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Тобто з викладеного слідує, що суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, а також зупинити реалізацію арештованого майна лише у випадку, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, однак в даному випадку такі позови до суду не подавалися, і сам виконавчий документ не оскаржується.

Окрім того, у відповідності до вимог ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» питання зупинення вчинення виконавчих дій віднесено виключно до компетенції виконавця.

Разом із тим, у судовому засіданні встановлено, що постановою приватного виконавця від 21.02.2020 виконавче провадження № 61126514 зупинено у зв`язку з поновленням строку на апеляційне оскарження рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2019 ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17.02.2020, на підставі ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, розглядаючи скаргу на дії приватного виконавця у порядку ст. 447 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів «забезпечення скарги», адже за приписами вищевказаних норм матеріального та процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за вказаних обставин вимоги заявника ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 (боржника) щодо оскарження дій та рішень приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича, пов`язаних з проведенням виконавчого провадження №61126514, не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 124 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 48, 76, 81, ч.1 223, 258, 259, 260, 263, 268, 447, 450-451 ЦПК України; ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 1, 2, 10, 13, 18, 57, 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича у виконавчому провадженні № 61126514 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Вступну та резолютивну частини ухвали виготовлено в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 16 грудня 2020 року.

Повний текст ухвали виготовлений 17 грудня 2020 року.

Суддя І.П. Соболєва