Справа №613/1140/20 Провадження № 2/613/476/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Сеник О.С.,

за участі секретаря судового засідання Дегтяр А.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богодухові цивільну справу № 613/1140/20 за позовом ОСОБА_1 до Богодухівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), за участю третьої особи ОСОБА_2 про зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Богодухівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, прийнятої судом, просив суд : зняти арешт зі всього майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 , накладений постановою державного виконавця Богодухівської державної виконавчої служби, про арешт майна боржника від 20.03.2001 в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-481-04р, виданого Богодухівським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитків у розмірі 5608,80 грн.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 26.10.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Богодухівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов.

Заходи забезпечення позову не вживались.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 23.11.2020 залучено до участі у справі № 613/1140/20 у якості третьої особи ОСОБА_2 . Встановлено ОСОБА_2 п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання письмових пояснень щодо позовної заяви.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 08.12.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд їх задовольнити. Пояснив, що кошти на користь ОСОБА_2 за виконавчим листом Богодухівського районного суду Харківської області № 2-481-04р були виплачені ОСОБА_2 у повному обсязі ще в 2006 році, виконавче провадження було закінчено у зв`язку з повним реальним виконанням судового рішення. Позивач вважав, що арешт з його майна було знято одночасно із закінченням виконавчого провадження. Про наявність існуючого арешту позивач дізнався лише у жовтні 2020 року, намагаючись переоформити право власності на належну йому квартиру на свою дочку. До цього жодна перевірка не виявила наявного арешту майна. Вказує, що арешт, накладений на належне йому майно, не дозволяє йому реалізувати своє право власності, а тому позивач просив суд зняти арешт, накладений на належне йому на праві власності майно.

Представник відповідача Богодухівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не прибув, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив цивільну справу розглядати без участі представника відповідача. Зазначив, що позов визнає у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, письмових пояснень щодо позову не подала.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідач та третя особа належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у провадженні Богодухівського районного відділу державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-481-00, виданого Богодухівським районним судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_1 збитку в сумі 5608,80 грн. на користь ОСОБА_2 .

Вказане виконавче провадження було зареєстроване у Богодухівському районному відділі державної виконавчої служби 12.12.2000 під номером 322 (а.с. 14).

Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи копії книги обліку виконавчих проваджень, вказаний виконавчий лист 09.01.2002 було повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 15).

Вдруге виконавчий лист про стягнення коштів у сумі 5608,80 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за № 2-481-04 надійшов до Богодухівського районного відділу державної виконавчої служби 06.04.2020 та був зареєстрований у книзі виконавчих проваджень під номером 761 (а.с. 8).

Відповідно до відомостей книги обліку виконавчих проваджень Богодухівського РВ ВДВС, вказане виконавче провадження було закінчено 15.05.2006 у зв`язку з реальним виконанням виконавчого листа (а.с.9).

Згідно з листами Богодухівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 12.10.2020 № 19.17/7632 та від 24.11.2020 № 19.17/8293, перевіркою даних обліку виконавчих проваджень за 2004 рік встановлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження № 761 з примусового виконання виконавчого листа № 2-481, виданого Богодухівським районним судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитку в сумі 5608,80 грн., яке фактично завершено (кошти стягнуто в повному обсязі). З посиланням на п.9.9 Наказу Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 «Про затвердження завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. Враховуючи викладене, більш детальну інформацію надати неможливо, оскільки виконавче провадження № 761 знищено за терміном зберігання.

Згідно з копією інформації від 09.10.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів (інформаційну довідку сформовано приватним нотаріусом Ємець І.А.), 20.03.2001 постановою державного виконавця Богодухівського відділу державної виконавчої служби Шульгань Р.О. на все майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було накладено арешт. Вказаний арешт було зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна 18.12.2007 Богодухівською державною нотаріальною конторою за № 6248022, підстава обтяження постанова, б/н, 20.03.2001, Богодухівська виконавча служба, ОСОБА_3 (зворотній бік а.с.11).

З метою зняття вказаного арешту ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Суд зазначає, що спірні відносини виникли з приводу постанови державного виконавця про накладення арешту на майно ОСОБА_1 від 20.03.2001 в рамках виконавчого провадження, закінченого 15.05.2006, а тому до спірних відносин необхідно застосовувати норми Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV в редакції, чинній на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: 1) визнання відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закінчення виконавчого провадження; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів,вилучених у боржника при виконанні рішення про передачу їх стягувачеві, або знищення речі, яка мала бути передана стягувачевів натурі;6) закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом; 8) фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 76 цього Закону.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

Постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, або до суду у 10-денний строк.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувану згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Судом встановлено, що виконавче провадження відносно ОСОБА_1 було закрито постановою державного виконавця від 15.05.2006 у зв`язку з тим, що збиток в сумі 5608,80 грн. за виконавчим листом Богодухівського районного суду № 2-481-04р, сплачено у повному обсязі.

Отже, в порушення вимог чинного законодавства державним виконавцем при винесені постанови про закінчення виконавчого провадження, арешт з майна ОСОБА_1 не був знятий.

При цьому, ані відповідачем Богодухівським РВ ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ані третьою особою Жуковою Л.М. не надано до суду доказів наявності у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті шкоди за вказаним виконавчим провадженням.

Також, третя особа ОСОБА_2 , яка була стягувачем у вищезазначеному виконавчому провадженні, до суду з позовною заявою про оскарження постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження не зверталася.

Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать право володіння користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного Кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальнихінтересівабодлязабезпеченнясплатиподатківчиіншихзборівабоштрафів.

В своєму рішенні від 23 січня 2014 року по справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (остаточне 02/06/2014) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

З огляду на повне реальне виконання позивачем виконавчого листа Богодухівського районного суду Харківської області № 2-481, а також з урахуванням порушення, допущеного державним виконавцем при винесенні постанови про закриття виконавчого провадження щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 , суд вважає, що збереження арешту майна, накладеного19 років тому, суперечить праву особи мирно володіти своїм майном.

Крім того, як вбачається зі змісту заяви відповідача, що надійшла на адресу суду 24.11.2020, відповідач позов ОСОБА_1 визнає.

За приписами ч.ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Богодухівського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з майна слід задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, враховуючи визнання позову відповідачем, на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ОСОБА_1 за подання позову згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 13.10.2020 № 0.0..1 (а.с.1), в сумі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 317, 321 ЦК України, ст.ст. 37, 38 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 142, 206, 259, 263-265, 354, 355, п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Богодухівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), за участю третьої особи ОСОБА_2 про зняття арешту, - задовольнити.

Зняти арешт з майна, належного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , накладений постановою державного виконавця Богодухівської державної виконавчої служби про арешт майна боржника від 20.03.2001 в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-481, виданого Богодухівським районним судом Харківської області щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитків у розмірі 5608,80 грн.

Повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ОСОБА_1 за подання позову згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 13.10.2020 № 0.0..1, в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Богодухівський районний суд Харківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Богодухівський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), розташований за адресою: 62103, Харківська область, м. Богодухів, вул. Покровська, 5, .

Третя особа ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 17.12.2020.

Суддя О.С. Сеник