ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року м. Чернівці

справа № 726/2429/19

провадження 822/1076/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Скрипка С.В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 15 жовтня 2020 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Проскурняк І.Г.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано наступним. ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 03 листопада 2011 року та отримала кредитну картку для користування кредитним картковим рахунком.

У подальшому, розмір кредитного ліміту збільшено до 2500 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 відсотки на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Проте, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідачки станом на 30 вересня 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 16180 гривень 31 коп., яка складається із заборгованості: за кредитом в розмірі 2496 гривень, по відсотках за користування кредитом у розмірі 11097 гривень 63 коп.; пені у розмірі 1350 гривень.; штрафу в розмірі 500 гривень (фіксована частина) та штрафу в розмірі 746 гривень 68 коп. (процентна складова).

Просив суд, стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівців від 15 жовтня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 16180 гривень 31 коп., за кредитним договором № б/н від 03 листопада 2011 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позов, суд зазначив, що позивачем доведено факт укладення договірних відносин між сторонами, та невиконання позичальницею своїх зобов`язань та повернення кредитної заборгованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції про задоволення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банк пропустив строк звернення до суду за захистом порушеного права. Суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин справи, не врахував норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та правові висновки Верховного Суду, неправильно обчислив початок перебігу позовної давності, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Згідно кредитного договору № б/н, оформленого у вигляді заяви на отримання кредиту від 03.11.2011 року, відповідач отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. Підписавши заяву вона погодилася з умовами та правилами надання банком кредиту.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено, що з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ОСОБА_1 ознайомлена.

У вказаній довідці, яка підписана 11 жовтня 2010 позичальником ОСОБА_1 зазначено тип картки MasterCard Mass, тип кредитної лінії відновлювальна, базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5% на місяць (розраховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік), розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, строк внесення платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості = пеня (1)+ пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка по договору)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при наявності прострочення на суму 50 грн і більше. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів: 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих процентів та комісій.

Заперечень щодо підпису указаної довідки відповідачем не надано.

Згідно з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03.11.2011 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 станом на 30.09.2019 року, загальна сума заборгованості становить 16 180, 31 гривень.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що умовами договору було збільшено строк позовної давності до 50 років.

Однак апеляційний суд з таким висновком погодитись не може, з огляду на таке.

Умови надання кредиту фізичним особам та обслуговування кредитних карт «Універсальна», у пункті 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в п`ятдесят років, не містять підпису відповідачки.

При цьому не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови надання кредиту фізичним особам та обслуговування кредитних карт «Універсальна» ПАТ «ПриватБанк» не змінювалися і на час укладення кредитного договору саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови надання кредиту фізичним особам містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника.

У заяві позичальника від 12 січня 2011 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку давності.

Оскільки сторонами не укладений договір у письмовій формі про збільшення позовної давності, як це передбачено статтею 259 ЦК України, тому положення пункту 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг про збільшення строку позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) збільшений до 50 років не підлягають застосуванню.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №202/26885/13-ц.

Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції щодо не застосування до вказаних правовідносин строку позовної давності не відповідає матеріалам справи та положенням діючого цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, 03 листопада 2011року між АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк».

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими у рекламному буклеті, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погоджується з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту. Строк дії картки зазначено 36 місяців.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» термін дії картки № НОМЕР_1 установлений до останнього дня вересня 2015 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданому позивачем, відповідач порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував та у зв`язку з чим станом на 30 вересня 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 16180 гривень 31 коп., яка складається із заборгованості: за кредитом в розмірі 2496 гривень, по відсотках за користування кредитом у розмірі 11097 гривень 63 коп.; пені у розмірі 1350 гривень.; штрафу в розмірі 500 гривень (фіксована частина) та штрафу в розмірі 746 гривень 68 коп. (процентна складова).

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а відповідно до вимог частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно зазначив, що у відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» є заборгованість.

Умови договору відповідачем порушені, про що свідчить розрахунок заборгованості, наданий ПАТ КБ «Приватбанк».

ОСОБА_1 подала до суду клопотання про застосування позовної давності, відповідно до якої зазначила, що на момент звернення банку до суду у грудні 2019 року спливла позовна давність і на цій підставі просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 25 числа місяця, у рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цих зобов`язань.

Згідно позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснила 28 квітня 2017 року, що перервало перебіг строку позовної давності. АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом 17 грудня 2019 року, а початок позовної давності для стягнення платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником зобов`язань, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 2496 грн. є правильними. Вказана сума заборгованості за тілом кредиту підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків суд першої інстанції не врахував наступне, що АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, нарахованих за період з 03 листопада 2011 року по 30 вересня 2019 року, суд першої інстанції не врахував, що погашення відсотків за користування кредитом передбачено періодичними щомісячними платежами.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верхового Суду України, викладеному у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

З огляду на наведене, ПАТ КБ «Приватбанк» пропустило строк позовної давності в частині звернення до суду з вимогами про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 03 листопада 2011 року по 30 вересня 2015 року, що з урахуванням заяви відповідача про її застосування та відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.

Також відповідно до ч. 2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_1 пені та штрафів.

Крім того, після спливу строку дії договору, що відповідає строку дії кредитної картки, припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318 цс 18, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Строк дії картки закінчився в вересні 2015 року, а з позовом банк звернувся до суду 17 грудня 2019 року.

Таким чином, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування 30 вересня 2015 року, а тому починаючи із зазначеної дати АТ КБ «Приватбанк» не мав права нараховувати проценти за користування кредитом, а відтак позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих за період з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2019 року не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції змінити.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги 84,6%, часткове задоволення позову 15,4% та стягнення заборгованості в розмірі 2496 грн.

З урахуванням розміру задоволених вимог, враховуючи пропорційність задоволення позову та апеляційної скарги, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 295 гривень 83 коп. та з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2437 гривень 75 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на зазначене, слід стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2141,92грн. в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Також до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 понесла судові витрати в розмірі 4000 гривень на оплату професійної правничої допомоги, яка була їй надана адвокатом Ткачем Ф.Г., що підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги від 25 березня 2020 року (а.с.125-126), договором про внесення змін та доповнень № 3 до договору від 25 березня 2020 (а.с.224), ордером серія СЕ№1014890 від 26 листопада 2020 року(а.с.222), квитанцією до прибуткового касового ордеру №0712-01 від 07 грудня 2020 року (а.с.225).

У зв`язку з цим з позивача на користь відповідача слід стягнути суму понесених витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволених вимог апеляційної скарги у розмірі 3384 грн. (4000*84,6%).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 15 жовтня 2020 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 2496 гривень. В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2141 грн. 92 коп. в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3384 грн. за витрати на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак