Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/2258/20
Провадження № 2/273/392/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Васильчук О. В. при секретарі судових засідань Філоненко О.Б., з участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, в якому просять: визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 , що належить їй на праві спільної часткової власності.

На обгрунтування позовних вимог посилаються на те, що вони є співвласниками квартири, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Відповідач по справі ОСОБА_5 - є внуком та племінником позивачів, який зареєстрований в даний квартирі з 30.11.2016 року, але фактично вже біля 4 років не проживає у вказаній квартирі, так як виїхав до Російської Федерації, де і проживає по даний час. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між відповідачем та нею стосовно його проживання у вказаній квартирі - не існує. Реєстрація відповідача в даній квартирі перешкоджає здійсненню їх права, як власників на володіння, користування та розпорядження майном, а також створює певні незручності матеріального характеру в частині оплати за комунальні послуги та оформлення субсидії. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вони, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Добровільного знятися з реєстрації місця проживання з належної їм квартири відповідач не може, оскільки не має можливості залишити своє фактичне місце проживання у Російській Федерації.

Просять суд визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування належною їм квартирою.

Ухвалою судді Баранівського районного суду від 21 жовтня 2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі, надано відповідачеві строк для подання відзиву, роз`яснено права учасникам справи та наслідки невчинення ними відповідних процесуальних дій, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні (а.с. 35-36).

Ухвалою Баранівського районного суду від 24.11.2020 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті, здійснено виклик учасників справи (а.с. 69).

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилися,

в своїй уточненій позовній заяві, просили розглядати справу у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують повністю.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належно, відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України.

Оскільки відповідач правом на подання відзиву не скористався, справа вирішується за наявними матеріалами, згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , допитавши свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши об`єктивну та неупереджену оцінку як кожному доказу окремо, так і сукупності доказів у їхньому взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності ( ј частина ) належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 11778380 від 08.09.2006 року (а.с. 23), інші частки квартири належать позивачам, а саме по ј частині ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Згідно з копією будинкової книги ОСОБА_5 , 28.11.2000 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , з 30.11.2016 року (а.с. 25 27 ).

Відповідно до рішення шостої сесії Баранівської міської ради від 16.04.2015 року № 1906 вулиця Леніна в м. Баранівка було перейменовано на вулицю Соборна без зміни поштових номерів житлових будинків (а.с. 28 ).

Згідно акту посвідчення факту від 24.11.2020 року, складеного паспортистом з благоустрою ЖКГ Баранівської міської ради Зайчук І.Г., та головним спеціалістом відділу благоустрою ЖКГ Савич Л.А., ОСОБА_5 , 2000 року народження, дійсно не проживає по місцю реєстрації в АДРЕСА_1 . (а.с. 73).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , підтвердили, що ОСОБА_5 , є онуком та племінником позивачів, але з 2016 року не прооживає за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1 , оскільки весь цей час проживає на території Російської Федереції.

Отже, належними та допустимими доказами підтверджено, що відповідач без поважної причини за адресою реєстрації місця проживання відсутній понад один рік.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч. ч.1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Згідно зі статтею 25 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини.

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (стаття 10).

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону та за рішенням суду.

Нормою, закріпленою в ч.1 ст.405 ЦК України, визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що суттєво відрізняє їхній правовий статус від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема, право розпорядження цим майном. Разом із тим, їм належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обмеження (позбавлення) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім`ї власника житла, які пов`язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов`язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб.

Виходячи з норм, закріплених в ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ч.2 ст. 80 ЦПК України встановлено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на зазначене вище, суд задовольняє позовні вимоги про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Судові витрати залишити за позивачами.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.47, 55 Конституції України, ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 25 Загальної декларації прав людини, ст.ст. 16, 317. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст.ст.4, 12, 13,16, 78, 80, 81, 141, 178, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) через Баранівський районний суд Житомирської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Васильчук