Єдиний унікальний номер 243/59/20
Номер провадження 22-ц/804/3568/20
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року

м. Бахмут

справа № 243/59/20

провадження № 22-ц/804/3568/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Цимбал Д.А.,

учасники справи:

позивач Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 243/59/20 за позовною заявою Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення витрат з державного бюджету, пов`язаних із примусовим видворенням іноземців,

за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2020 року (суддя Сидоренко І.О.), ухваленого в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 19 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року представник Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавала сприяння у перебуванні на території України громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був нелегальним мігрантом на той час. Відповідач була обізнана, що ОСОБА_2 був нелегальним мігрантом та знаходився на території України з порушенням міграційного законодавства, що підтверджується складанням протоколу про адміністративне правопорушення № ПР МДО 001922 від 02 жовтня 2018 року за що передбачена відповідальність за статтею 206 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме порушення порядку надання іноземцям та особі без громадянства житла,транспортних засобів та сприяння в наданні інших послуг.

03 жовтня 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було видворено за межі території України, на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2018 року про примусове видворення за межі України, затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України, громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 .

Згідно з Актом про фактично здійснені витрати на примусове видворення іноземця (особи без громадянства), за рахунок власних коштів особи чи приймаючої сторони складає 0,00 грн., а за рахунок державного бюджету 11 290,86 грн.

Громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 видворено за межі території України 03 жовтня 2019 року, про що складено відповідний акт про повернення пасажира.

На підставі акту про фактично здійснені витрати на примусове видворення іноземця (особи без громадянства) Головним управління ДМС України в Донецькій області, відповідачу було надіслано лист, в якому запропоновано в досудовому порядку, добровільно сплатити витрати бюджету на примусове видворення іноземця. Відповіді на лист не надійшло.

Просила суд, зобов`язати ОСОБА_1 відшкодувати витрати, завдані державі внаслідок видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 за межі території України, яка сприяла в ухиленні від виїзду іноземця після закінчення строку перебування на території України, в розмірі 11 290,86 грн. та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2020 року позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення витрат з державного бюджету, пов`язаних із примусовим видворенням іноземців залишено без задоволення.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_1 хоча й надавала житло для проживання громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , однак не вчиняла дій, які б певною мірою сприяли ухиленню громадянина іншої держави ОСОБА_2 від виїзду за межі території України.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду Головне управління Державної міграційної служби Україна в Донецькій області посилається на неповне з`ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно мотивувальної частини рішення вбачається, що суд першої інстанції на підставі аналізу обставин справи та норм матеріального права дійшов до висновку, що позов ГУ ДМС в Донецькій області до ОСОБА_1 підлягає задоволенню (стор.2 абз.2 рішення), але наприкінці мотивувальної частини, спираючись на пояснення відповідачки та факт розірвання шлюбу 11 жовтня 2018 року між відповідачем та громадянином Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , суд дійшов хибного висновку про те, що позовні вимоги, не підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував обставин справи та письмові докази, з яких вбачається, що відповідач фактично була приймаючою стороною стосовно нелегального мігранта громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 та надавала йому житло, що визнала у свої поясненнях та, за що була притягнута до адміністративної відповідальності.

Вважає, що відповідно до ч.2 ст. 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ОСОБА_1 є належною фізичною особою, на яку повинно бути покладено відшкодування витрат, завданою державі в наслідок примусового видворення іноземця.

Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, що викладені у позовній заяві.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки (а.с.130).

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2018 року ухвалено примусово видворити з території України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, наведеним рішенням суду надано дозвіл на затримання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України строком на 6 місяців.(а.с.13-15).

Згідно акту про повернення пасажира від 02 жовтня 2019 року ОСОБА_2 було видворено з території України. (а.с.18).

Згідно акту про фактично здійснені витрати на примусове видворення іноземця (особи без громадянства) затвердженого 04 жовтня 2019 року начальником головного управління ДМС України в Донецькій області, зазначено, що витрати на примусове видворення за межі України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , склали 11290,86 гривень, з яких за рахунок власних коштів сторони у розмірі 0,00 гривень, за рахунок бюджетних коштів у розмірі 11290,86 гривень. ОСОБА_2 , відмовився відшкодовувати витрати, завдані державі внаслідок його видворення, у зв`язку з відсутністю коштів.(а.с.16).

02 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № ПР МДО 001922 (а.с.7).

Згідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДО № 001922 від 02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 206 КУпАП за надання належного їй житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з 26 березня 2015 року мешкає в Україні без реєстрації, своєчасно не вибув за межі України та є нелегальним мігрантом. Накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 5100,0 гривень. (а.с.9).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 наданих начальнику Слов`янського МВ ГУДМС в Донецькій області від 20 вересня 2018 року, ОСОБА_1 зазначила, що нею було надано житло для проживання громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , з 2010 року, а 09 жовтня 2013 року між нею та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб. Про заходи, які вживались Слов`янським МВ ГУДМС України в Донецькій області з метою видворення за межі України їй невідомо. (а.с.8).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ОСОБА_1 30 листопада 2019 року отримала листв якому було запропоновано в досудовому порядку добровільно сплатити витрати бюджету на примусове видворення іноземця.(а.с.11,12).

Як вбачається з копії Свідоцтва про розірванню шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 11 жовтня 2018 року, про що складено актовий запис № 182. (а.с.43).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 хоча й надавала житло для проживання громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , однак не вчиняла дій, які б певною мірою сприяли ухиленню громадянина іншої держави ОСОБА_2 від виїзду за межі території України.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2018 року ухвалено примусово видворити з території України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, наведеним рішенням суду надано дозвіл на затримання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України строком на 6 місяців.(а.с.13-15).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 наданих начальнику Слов`янського МВ ГУДМС в Донецькій області від 20 вересня 2018 року, ОСОБА_1 зазначила, що нею було надано житло для проживання громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , з 2010 року, а 09 жовтня 2013 року між нею та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб. Про заходи, які вживались Слов`янським МВ ГУДМС України в Донецькій області з метою видворення за межі України їй невідомо. (а.с.8).

02 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № ПР МДО 001922 (а.с.7).

Згідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДО № 001922 від 02 жовтня 2018 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 206 КУпАП за надання належного їй житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з 26 березня 2015 року мешкає в Україні без реєстрації, своєчасно не вибув за межі України та є нелегальним мігрантом. Накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 5100,0 гривень. (а.с.9). У встановленому законом порядку адміністративний протокол не оскаржувався.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, не надав належної правової оцінки цим доказам та дійшов невірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що вона познайомилась з громадянином Республіки Узбекистан ОСОБА_2 с 2010 року по 2013 рік він знімав кімнату для проживання в її домі. Зазначає, що у громадянина ОСОБА_2 1954 р.н. була прострочена реєстрація, він виїжджав та заїжджав в Україну порушуючи строки перебування в Україні.(а.с.8).

Тобто з вказаних пояснень вбачається, що відповідачка знала про те, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2 знаходиться на території України з порушенням міграційного законодавства, в наслідок чого 02 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № ПР МДО 001922 та винесена постанова про накладання адміністративного стягнення № ПН МДО № 001922 за ст. 206 КУпАП, а саме порушення порядку надання іноземцям та особам без громадянства житла, транспортних засобів та сприяння в наданні інших послуг, який вона у встановленому законом порядку не оскаржувала.

Висновок суду, що розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідчить про фактичне припинення приймання ОСОБА_2 у себе, є необґрунтованим, оскільки як вбачається із матеріалів справи, шлюб між ними було розірвано вже після ухвалення, 29 серпня 2018 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області рішення про примусове видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 .

Крім того, сам факт надання ОСОБА_1 житла ОСОБА_2 та її обізнаності щодо незаконного перебування останнього на території України, свідчить про сприяння відповідачкою в ухиленні громадянину Республіки Узбекистан від виїзду за межи України.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які відповідно до рішення суду підлягають примусовому видворенню за межі України, відшкодовують витрати, пов`язані з видворенням, в установленому законом порядку. Якщо зазначені іноземці та особи без громадянства не мають коштів для відшкодування витрат, пов`язаних із видворенням їх за межі України, видворення здійснюється за рахунок державного бюджету. Фізичні або юридичні особи, які запрошували чи приймали іноземців та осіб без громадянства, влаштовували їх незаконний в`їзд, проживання, працевлаштування, сприяли в ухиленні від виїзду після закінчення строку перебування, за рішенням суду в установленому законом порядку відшкодовують витрати, завдані державі внаслідок видворення зазначених іноземців та осіб без громадянства.

За змістом частини 3 статті 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» до кошторису витрат, необхідних для виконання рішення про примусове видворення іноземця та особи без громадянства, включається вартість: проїзних квитків для іноземця та особи без громадянства та осіб, які його супроводжують; послуг з утримання іноземця та особи без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні; послуг з ідентифікації особи; послуг з оформлення документів та вчинення інших дій, пов`язаних із примусовим видворенням, тощо.

Облік витрат, пов`язаних із примусовим видворенням, ведуть центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, органи охорони державного кордону, про що у двох примірниках складається акт за встановленою формою відповідно Міністерством внутрішніх справ України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону.

Згідно акту про фактично здійснені витрати на примусове видворення іноземця (особи без громадянства) затвердженого 04 жовтня 2019 року начальником головного управління ДМС України в Донецькій області, зазначено, що витрати на примусове видворення за межі України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , склали 11290,86 гривень, з яких за рахунок власних коштів сторони у розмірі 0,00 гривень, за рахунок бюджетних коштів у розмірі 11290,86 гривень. ОСОБА_2 , відмовився відшкодовувати витрати, завдані державі внаслідок його видворення, у зв`язку з відсутністю коштів.(а.с.16).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 надавала житло для проживання громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , що підтверджується її письмовими поясненнями від 20 вересня 2018 року, добровільно не відшкодовувала витрати, завдані державі внаслідок його примусового видворення, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що встановлені витрати необхідно відшкодувати за рахунок відповідача.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Звертаючись до суду з позовом позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_1 відшкодувати витрати, завдані державі внаслідок видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 за межи території України, яка сприяла в ухиленні від виїзду іноземця після закінчення строку перебування на території України, проте ефективним способом захисту буде саме стягнення з відповідача на користь позивача витрат на примусове видворення іноземця.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржене рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити частково.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 4802,50 грн., з яких: 1921,00 грн. судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції; 2881,50 грн. судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення витрат з державного бюджету, пов`язаних із примусовим видворенням іноземців задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області витрати завдані державі внаслідок видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 за межі території України, в розмірі 11 290 (одинадцять тисяч двісті дев`яносто) гривень 86 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області судові витрати в розмірі 4802 (чотири тисячі вісімсот дві) гривень 50 копійок, з яких: 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції; 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривня 50 копійок судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло

Повне судове рішення складено 23 грудня 2020 року

Головуючий О.О.Тимченко