Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2020 Справа №607/18003/20

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Гнатенко І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_4 , яка за життя склала заповіт за ім`я позивача. На день смерті ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав разом з померлою за адресою: АДРЕСА_1 . 09 жовтня 2020 року він отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зі змісту якої вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом послужила відсутність правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок (майно колгоспного двору).

Крім того, ОСОБА_1 станом на 01 липня 1990 був членом колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 , однак з вищенаведеного слідує, що на його частку також відсутній правовстановлюючий документ за формою та змістом, яку вимагає чинне на день звернення до суду законодавство, реєстрація права власності на частку позивача в майні колгоспного двору не проведена.

З урахуванням наведного ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - на 2/5 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , а також як за членом колгоспного двору - на 1/5 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Протокольною ухвалою суду без видалення в нарадчу кімнату у судовому засіданні 10 листопада 2020 року суд постановив залучити до участі у справі в процесуальному статусі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповіді ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився, однак 10 листопада 2020 року подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задоволити.

Представник позивача адвокат Вальчук М. М. в підготовче судове засідання не з`явилася, однак 20 листопада 2020 року та 08 грудня 2020 року подала до суду заяви, в яких просила справу розглядати без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, однак 10 листопада 2020 року подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі. Позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив суд їх задоволити.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не з`явилася, однак 11 листопада 2020 року подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечила.

За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 30 вересня 2002 року.

Довідка № 336, видана 23 червня 2020 року Байковецькою сільською радою Тернопільського р-ну Тернопільської обл. засвідчує, що на день смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) разом з ним були зареєстровані та проживали ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У заяві від 26 березня 2008 року, зареєстрованій в реєстрі за № 153, ОСОБА_2 відмовився від прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , склала заповіт зареєстрований за № 29 на все майно, з чого б воно не складалося і де б не знаходилось і все те, на що вона за законом матиме право, яким заповіла його ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 31 березня 2020 року.

Згідно довідки № 337, виданої 23 червня 2020 року Байковецькою сільською радою Тернопільського р-ну Тернопільської обл., рішенням виконкому Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського р-ну Тернопільської обл. № 69 від 24 листопада 2011 року в АДРЕСА_1 .

Як слідує з довідки № 338, виданої 23 червня 2020 року Байковецькою сільською радою Тернопільського р-ну Тернопільської обл., будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_5 , станом на 01 липня 1990 року колгоспний двір, членами якого були:

* ОСОБА_5 - голова колгоспного двору, 1936 р.н.;

* ОСОБА_4 - дружина, 1935 р.н.;

* ОСОБА_2 - син, 1964 р.н.;

* ОСОБА_1 - син, 1974р.н.;

* ОСОБА_3 - дочка, 1970 р.н.

Довідка № 380, видана 09 липня 2020 року Байковецькою сільською радою Тернопільського р-ну Тернопільської обл. засвідчує, що на день смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разом з нею були зареєстровані та проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки № 803 від 03 липня 2020 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 в бюро не проведена.

Як слідує з довідки № 801, виданої 03 липня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро на житловий будинок по АДРЕСА_1 становить 494 172 (чотириста дев`яносто чотири тисячі сто сімдесят дві) грн.

Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 28 лютого 1991 року на ім`я батька позивача ОСОБА_5 , виданого на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів № 40 від 27 лютого 1991 року, житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 ) дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 .

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60514233 від 11 червня 2020 року після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , було заведено спадкову справу № 109/2020.

09 жовтня 2020 року приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І. Я. за результатами розгляду заяви і поданих документів, прийняла постанову № 553/02-31 про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті його матері ОСОБА_4 , яка прийняла, але не оформила спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , через те, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

Правовий статус майна колгоспного двору був врегульований ст. ст. 120 - 126 Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Частиною 1 статті 112 Цивільного кодексу УРСР було передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно зі ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності.

За змістом ст. 123 Цивільного кодексу УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Таким чином, право на частку у колгоспному дворі, яке було набуто до 15 квітня 1991 року мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку.

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 станом на 01 липня 1990 року мав статус колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_5 , а членами - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою № 338, виданою 23 червня 2020 року Байковецькою сільською радою Тернопільського р-ну Тернопільської обл.

Отже кожен з них набув у власність по 1/5 вказаного вище житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_5 .

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.

Пунктом 1 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР).

Стаття 524 ЦК УРСР визначає, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відтак, у даному випадку має місце спадкування за законом.

Частиною 1 статті 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У силу частини 1 статті 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Частина друга даної статті передбачає, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Змістом частини 1 статті 549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається із постанови нотаріуса № 553/02-31 після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 його дружина ОСОБА_4 спадщину прийняла, але не оформила спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на належні їй 2/5 частки будинку за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно сину ОСОБА_1 .

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно постанови нотаріуса № 553/02-31 11 червня 2020 року син померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_1 подав заяву № 282 про прийняття спадщини за заповітом, інші спадкоємці не зверталися із заявами про прийняття спадщини.

Таким чином, судом встановлено та дослідженими доказами підтверджується те, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за померлою ОСОБА_4 , якій належали 2/5 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Крім того, 1/5 частки вказаного вище житлового будинку належить на праві власності ОСОБА_1 , оскільки він був членом колгоспного двору станом 01 липня 1990 року.

Правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності та державну реєстрацію права власності на належні ОСОБА_4 та ОСОБА_1 частки вище вказаного житлового будинку відсутні. Можливості відновити їх чи виготовити дублікати, без звернення до суду і визнання права власності чинним законодавством України не передбачено.

Зі змісту ст. 328 ЦК України слідує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.

При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, ще регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відтак, права позивача ОСОБА_1 як члена колгоспного двору та як спадкоємця за заповітом майна померлого члена колишнього колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ним права власності на це майно.

Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому: за ОСОБА_1 слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , - на 2/5 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ., а також як за членом колгоспного двору - на 1/5 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 83, 206, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , - на 2/5 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності як за членом колгоспного двору - на 1/5 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 ,РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 .

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська