Справа № 307/509/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

з участю секретар судового засідання Купар Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тячівського районного суду від 20 лютого 2020 року (головуючий суддя Ніточко В.В.) про забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

в с т а н о в и в :

ПАТ АБ «Укргазбанк» (далі Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , у якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 89846,53 доларів США та 19840,94 грн. (позичальник померлий спадкодавець ОСОБА_3 ) звернути стягнення на відповідне нерухоме та рухоме майно, що успадковане ОСОБА_2 , та яке в частині відповідного житлового будинку та земельної ділянки переоформлено у власність ОСОБА_1 .

Одночасно з позовом Банком подано заяву про забезпечення позову, в якому позивач просив накласти арешт та заборонити здійснювати будь-які дії, пов`язані з переходом права власності на успадковане відповідачем ОСОБА_2 нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 ; накласти арешт та заборонити здійснювати будь-які дії, пов`язані з переходом права власності на успадковане відповідачем ОСОБА_2 рухоме майно - автомобіль Skoda.

Вказана заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 умисно, з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань, як спадкоємця, перед АБ «УКРГАЗБАНК», як кредитором спадкодавця ОСОБА_3 , 11.01.2019 переоформила право власності на успадковані нею житловий будинок та земельну ділянку на свою матір - ОСОБА_1 , тому є ймовірність подальшого відчуження вищевказаного майна, яке є предметом іпотеки за відповідним кредитним договором, у зв`язку з невиконанням якого Банк звернувся в суд, на користь третіх осіб. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Тячівського районного суду від 20.02.2020 вказану заяву про забезпечення позову задоволено.

Постановлено - до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця: накласти арешт та заборонити здійснювати будь-які дії пов`язані з переходом права власності на успадковане відповідачем ОСОБА_2 нерухоме майно:

- житловий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 81,24 кв.м., загальною площею 194,52 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244;

- земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:004:0034, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,0553 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244;

та накласти арешт та заборонити здійснювати будь-які дії пов`язані з переходом права власності на успадковане відповідачем ОСОБА_2 рухоме майно: автомобіль Skoda, модель Оktavіa Elegance, тип легковий КОМБІ-В, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , виданий Тячівським ВРЕР УДАІ МВС України в Закарпатській області від 04 грудня 2009 року.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, відповідач ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що власником нерухомого майна щодо якого судом вжиті заходи забезпечення позову, є ОСОБА_1 , яка не є особою, відповідальною за виконання зобов`язань померлого позичальника ОСОБА_3 щодо сплати заборгованості за кредитним договором і не є особою, яка відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України зобов`язана задовольнити вимоги кредитора. Також апелянт звернула увагу на принцип презумпції правомірності правочину та презумпції правомірності набуття права власності у контексті підстав набуття права власності на відповідний житловий будинок та земельну ділянку. Просить скасувати оскаржувану ухвалу, та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що суд першої інстанції обґрунтував співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, та той факт, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду. Також зазначив, що оспорювані заходи забезпечення позову забороняють апелянту здійснювати відчуження вищевказаного майна іншим особам до розгляду справи по суті, водночас апелянт не позбавлена прав розпорядження цим майном.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами наявний спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, вид забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам, а тому наявні підстави для забезпечення позову.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам процесуального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК Українисуд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Ч.3 ст.150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Вказане відповідає правовому висновку, висловленому Касаційним цивільним судом 25.09.2019 у справі №320/3560/18.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк звернувся в суд про стягнення заборгованості за кредитним договором № 209/08 від 18.09.2008 у розмірі 89846,53 долари США та 19480,94 грн., по якому померлий ОСОБА_4 виступав позичальником, шляхом звернення стягнення на нерухоме та рухоме майно, яке перейшло від померлого позичальника ОСОБА_3 до його спадкоємця - ОСОБА_2 .

При цьому, нерухоме майно не є предметом договору іпотеки, укладеного в забезпечення зобов`язань за кредитним договором.

Також встановлено, що рішенням Тячівського районного суду від 20.01.2015, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 209/08 від 18.09.2008 в сумі 66418,89 доларів США та 19480,94 грн. Також звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №209/08-01 від 18.09.2008 року - житловий будинок АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці, наданої ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, та який в цілому належить ОСОБА_6 на праві приватної.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.35).

17 квітня 2018 року Банк направив на адресу Тячівської державної нотаріальної контори вимогу за кредитним договорм № 209/08 від 18.09.2008, заявлену до спадкоємців ОСОБА_6 , на загальну суму 3339214,50 грн. (а.с.36-37).

Майно, на яке Банк просить звернути стягнення у даному позові, перейшло від померлого позичальника ОСОБА_3 , до його спадкоємця - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом (а.с.51-53),

Банком 13.09.2019 було направлено на адресу ОСОБА_2 , як спадкоємця за померлим ОСОБА_6 , вимогу про необхідність задовольнити вимоги кредитора в сумі 3339214,50 грн., шляхом одноразового платежу у межах вартості успадкованого майна (а.с.41), проте таку вимогу виконано не було.

У січні 2020 року майно було відчужене ОСОБА_1 .

Банк зазначає, що ОСОБА_2 , достовірно знаючи про наявність кредиторської заборгованості чоловіка, не виконавши вимогу Банку про задоволення вимог кредитора, відчужила майно своїй матері - ОСОБА_1 .

Відповідні угоди оспорюються Банком в рамках іншої справи.

Отже, власником майна, на яке Банк просить звернути стягнення, є ОСОБА_1 , яка, поряд із ОСОБА_2 , є відповідачем у даній справі.

Як зазначалось вище, предметом позову є звернення стягнення на відповідне майно, і на це майно Банк просив накласти арешт.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак суд першоїі інстанції дійшов правильного висновку про те, що незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан відповідача як власника майна, не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_1 , оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Враховуючи вказане, застосований захід забезпечення позову спрямований на нівелювання ризиків, пов`язаних із вчиненням дій, що можуть вплинути на наявність, цілісність і схоронність такого майна.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність достатніх правових підстав для забезпечення позову у цій цивільній справі, доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тячівського районного суду від 20 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2020 року.

Головуюча:

Судді: