Справа № 346/3263/19
Провадження № 2/346/200/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:

головуючого судді Веселова В.М.,

секретаря Максим`юк М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до підписаної Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг № б/н від 26.01.2016 року відповідач отримав кредит в розмірі 313110,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідачем було порушено умови кредитного договору, сума кредиту та відсотки систематично не сплачуються. Згідно повідомлення банку станом на 28.05.2019 року, заборгованість позичальника - відповідача по вказаному договору становить 514787,98 грн., а саме: 311341,95 грн. заборгованість за кредитом; 203446,03 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить - 311341,95 грн., яка складається з заборгованість за кредитом.

В судове засідання від представника позивача надійшло клопотання про слухання справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором та сплачений судовий збір.

Суд зазначає,що справа знаходиться в провадженні суду з 10 липня 2019 року.

Ухвалою суду від 11.07.2019 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено в підготовий судовий розгляд на 23 липня 2019 року.

Ухвалою суду від 23 липня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 26 листопада 2019 року з задоволенням клопотання представника в справі про витребування всіх документів від позивача.

26 листопада 2019 року представник в справі адвокат Ковріжних В.В. надав суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи, відповідно справу було відкладено розглядом на 27 січня 2020 року (а.с.99).

27 січня 2020 року (а.с.100) представник в справі адвокат Ковріжних В.В. надав суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з хворобою. Справу було відкладено слуханням на 1 квітня 2020 року.

17 березня 2020 року (а.с.107) представник в справі ОСОБА_2 надав суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з хворобою. Справу було відкладено слуханням на 19 травня 2020 року.

19 травня 2020 року справу було відкладено на 18 червня 2020 року в зв`язку з неявкою сторін на 18 червня 2020 року.

18 червня 2020 року (а.с.115) представник в справі ОСОБА_2 надав суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з карантинними обмеженнями. Справу було відкладено слуханням на 19 травня 2020 року. Справу було відкладено на 28 липня 2020 року.

24 липня 2020 року (а.с.125) представник в справі ОСОБА_2 надав суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з перебуванням у відпустці. Справу було відкладено слуханням на 19 травня 2020 року. Справу було відкладено на 24 вересня 2020 року.

23 вересня 2020 року (а.с.130) представник в справі ОСОБА_2 надав суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з карантинними обмеженнями. Справу було відкладено на 9 листопада 2020 року.

9 листопада 2020 року справу було відкладено на 14 грудня 2020 року в зв`язку з неявкою сторін в судове засідання.

14 грудня 2020 року до суду поступило клопотання від представника в справі ОСОБА_3 про відкладення справи. Справу було відкладено на 30 грудня 2020 року.

Відповідач та його представник в судове засідання на 30 грудня 2020 року не з`явилися без поважної причини, про дату, час і місце слухання справи були належним чином повідомлені шляхом надіслання смс повідомлення на телефони мобільного зв`язку представника відповідача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 . Жодних клопотань до суду про відкладення розгляду справи з поважних причин чи неможливість з`явитись до суду з поважної причини, суду не надано.

У зв`язку із відсутністю у процесуальних кодексах визначення терміну «зловживання процесуальними правами» питання визначення дефініції було покладено на суддів.

Для прикладу відповідні правові позиції були сформульовані Касаційним цивільним та Касаційним господарським судами.

Так, КСЦ ВС, розглядаючи справу №552/2378/17, визначив зловживання, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав.

ЦГС ВС у справі №905/625/17 надав наступне визначення: «зЗловживання процесуальними правами може бути визначено, як неодноразове оскарження судових рішень, які не підлягають оскарженню, чергове звернення з завідомо безпідставного касаційною скаргою, аналогічною за змістом тих касаційних скарг, у прийнятті яких було відмовлено, тобто, вчинення дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи». Такі дії неодмінно перешкоджають справедливому розгляду справи і спрямовані на свідоме затягування судового процесу.

Зловживаючи процесуальними правами, особа може вдатися до дезінформації суду. Мова йде про неповідомлення суду відомостей, які мають значення для справи, введення суду в оману, свідоме викривлення фактів у заяві (рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України»).

Ознаками зловживання процесуальними правами є:

?недобросовісність;

?нечесність;

?відсутність відкритості поведінки;

?відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14.

«Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законнім діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій» (окрема думка судді Валентини Сімоненко щодо постанови ВС від 02 жовтня 2019 року у справі №750/3021/18).

?Проаналізувавши практику Верховного Суду, наведено наступні приклади вирішення питання зловживання процесуальними правами: вчинення аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи: постанова ВС від 20 червня 2019 року у справі №530/725/18;

Стаття 6 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

З огляду на міжнародну практику становлення та визначення меж зловживання процесуальними правами, варто зазначити правові позиції Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Salontaji-Drobnjak v. Serbia» ЄСПЛ визначив: «Правова система має бути спроможною захистити себе від сутяжників, і саме національні органи мають запровадити ефективний судовий механізм захисту щодо позовів таких осіб, без обов`язкового використання заходів, що впливають на обсяг їх дієздатності».

Позов, який подається до суду для розгляду, вважається справжнім та серйозним, якщо лише немає явних показників протилежного, що можуть стати підставою для висновку, що позов є безпідставним (frivolous) або сутяжницьким (vexatious) або йому з інших підстав бракує обґрунтованості, такого висновку дійшов ЄСПЛ у справі «Kupiec v. Poland» .

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку,що відповідач та його представник зловживають своїми правами та затягують розгляд справи, адже карантинні обмеження діяли в країні з 17 березня по 20 червня 2020 року, в подальшому в країні діяв адаптивний карантин, який надає можливість відповідачу та його представнику з`явитись до суду. Суд зауважує,що всі клопотання представника відповідача було задоволено в повному обсязі, витребувано всі документи від позивача, всі дати судових засідань призначалась саме на ті дати,які вказував представник відповідача.

Оскільки справа знаходиться у суді з 10 липня 2019 року,а представник відповідача,на думку суду зловживає своїм правом, в судове засідання, призначене на 30 грудня 2020 року не з`явився, будучи повідомленим про день,час та місце розгляду справи, суд вважає за доцільне розглядути дану позовну заяву на підставі наданих та представлених суду документів.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, розглянувши письмове клопотання представника позивача, приходить до наступних висновків.

Відповідно до підписаної Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг № б/н від 26.01.2016 року відповідач отримав кредит в розмірі 313110,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та Банком, договір, що підтверджується підписом у заяві .

Відповідачем було порушено умови кредитного договору, сума кредиту та відсотки систематично не сплачуються. Згідно повідомлення банку станом на 28.05.2019 року, заборгованість позичальника - відповідача по вказаному договору становить 514787,98 грн., а саме: 311341,95 грн. заборгованість за кредитом; 203446,03 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. В повідомленні зазначено, що заборгованість до стягнення становить - 311341,95 грн., яка складається з заборгованість за кредитом.

Відповідно до п. 2.1.1.4.2 "Умов та правил надання банківських послуг" у випадках порушення держателем або довіреною особою вимог чинного законодавства та /або умов даного Договору і /або у разі виникнення Овердрафту позивач має право зупинити здійснення розрахунків за картою та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов"язань в цілому або в певній Банком частці та в разі невиконання боржником своїх зобов"язань за Договором.

Згідно п. 1.1.3.2.2 "Умов та правил надання банківських послуг" позивач має право призупинити або припинити права клієнта використовувати платіжну картку у разі порушення клієнтом умов використання платіжної картки, що не припиняє зобов`язань клієнта і Банку, які виникли до або під час призупинення або припинення зазначеного права.

Згідно ст. 631 ч. 1 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи те, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, суд вважає за можливе задовольнити вимоги представника позивача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і у встановлений законом строк.

Згідно ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша кредитна установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність (оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей такого ж роду і якості.

Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Стаття 625 ЦК України зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору» (ВС/ВП у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 р). Велика Палата Верховного суду обґрунтовує свою позицію наступним чином.

Підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути договором приєднання:

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Правила надання банківських послуг та тарифи мають мінливий характер, тому визначити яка саме редакція правил та тарифів діяла на момент підписання заяви є нереальним:

Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приват Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є неможливість погодження ціни договору:

Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Не повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, покладає на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору:

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

У відповідності до постанови ВС від 31.07.2019 року 31 липня 2019 року, справа № 755/1907/16-ц, зазначено наступне. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналізуючи зібрані докази, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.526,625,1046,1050,1054 ЦК України,правових позицій Верховного суду від 3.07.2019 року справа №342/180/17, та від 31.07.2019 року справа 755/1907/16-ц та ст.ст. 128-130, 223, 247 ч.2,258,259,263-265,273 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Коломийським МВ УМВС України в Івано-Франківській області 07.08.1996 року, жителя АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , рах. № НОМЕР_3 , МФО 305299) заборгованість за договором № б/н від 26.01.2016 року в розмірі 311341 (триста одинадцять тисяч триста сорок одна) грн.95 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Коломийським МВ УМВС України в Івано-Франківській області 07.08.1996 року, жителя АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , рах. № НОМЕР_3 , МФО 305299) судовий збір у розмірі 4670,13(чотири тисячі шістсот сімдесят) гривень 13 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня проголошення рішення через Коломийський міськрайонний суд.

Повний текст рішення складено 30 грудня 2020 року.

Суддя Веселов В. М.