ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2902/19 Номер провадження 22-ц/814/2433/20Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С. В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Прядкіної О.В., Хіль Л.М.

секретар Гнатюк О.С.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, ухвалене 14 вересня 2020 року у складі судді Андрущенко-Луценко С.В.

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 ,. укладений у Дібрівській сільській раді Миргородського району Полтавської області, актовий запис № 02 від 05 жовтня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що перебуває в шлюбі з відповідачем з 05 жовтня 2015 року року, проте на час звернення до суду фактичні шлюбні відносини припинилися, а збереження шлюбу є неможливим.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Шлюб зареєстрований у Дібрівській сільській раді Миргородського району Полтавської області, актовий запис № 02 від 05 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано.

Прізвище ОСОБА_2 після розірвання шлюбу змінено на дошлюбне « ОСОБА_3 ».

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 , просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на неможливість збереження шлюбу та його проживання у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , з якою він має намір укласти шлюб.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Сидоренко Ю.В., будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, до суду не з`явились. ОСОБА_5 , подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із його участю в судовому засіданні в м. Миргород, призначеному на 08 грудня 2020 року на 14-00 год. Від ОСОБА_2 заяв та клопотань не надходило.

Колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторони відповідача, оскільки ОСОБА_2 не була позбавлена можливості участі у справі. Окрім того, апеляційним судом справа призначена до розгляду на 09-20 год, що дозволяло адвокату Сидоренку Ю.В. прийняти участь у ньому та в судовому засіданні, яке відбувалось у м. Миргороді (що за 106 км від м. Полтава та має достатнє транспортне сполучення) о 14-00 год.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, 05 жовтня 2015 року між сторонами зареєстровано шлюб у Дібрівській сільській раді Миргородського району Полтавської області, актовий запис №02.

Сторони по справі проживають за однією адресою, проте шлюбні відносини не підтримують. Спільних дітей не мають.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У ч. 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Враховуючи, що протягом наданого судом строку для примирення сторони не дійшли згоди щодо продовження шлюбних відносин, а позивач категорично заперечує проти їх продовження, то збереження шлюбу суперечило б інтересам дружини та принципу добровільності шлюбних відносин. Викладене повною мірою враховано місцевим судом.

З моменту подання ОСОБА_1 вказаного позову до розгляду справи в апеляційному суді пройшов строк, який перевищує 11 місяців, проте за цей час примирення не відбулось.

Позивач подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому вказував, що збереження шлюбу є неможливим. Зазначав, що він перебуває на реабілітації після тяжкої операції, проте ОСОБА_2 станом його здоров`я не цікавиться. Вказував, що за ним доглядає та піклується ОСОБА_4 , з якою він має намір укласти шлюб.

Апелянтом не надано доказів, які б свідчили про те, що збереження шлюбу є можливим та не суперечить законним правам та інтересам кожного з подружжя.

Проте, при ухваленні оскаржуваного рішення, місцевим судом не взято до уваги, що відповідач не заявляла вимогу про зміну прізвища після розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Таким чином, зміна прізвища особи, яка не заявляла такої вимоги, порушує її право надалі іменуватися прізвищем, встановленим у зв`язку із реєстрацією шлюбу.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про зміну прізвища ОСОБА_2 , що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 вересня 2020 року в частині зміни прізвища ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Залишити після розірвання шлюбу ОСОБА_2 дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ».

В іншій частині рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді О.В. Прядкіна

Л.М. Хіль