Справа № 209/3682/19
Провадження № 2/209/209/20
12 березня 2020 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбари Г.А.,
за участі: секретаря Кулік О.О.,
третьої особи ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 грудня 1988 року по 27 липня 2004 року , мають повнолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 21 липня 1995 року вони з відповідачем та дочкою стали проживати у квартирі по АДРЕСА_1 та були зареєстровані у цій квартирі. З 17 грудня 1997 року і до теперішнього часу вона, позивачка, є відповідальним наймачем житлового приміщення. Спірна квартира складається із трьох житлових кімнат, має загальну площу 63,6 кв.м., житлову площу 37,7 кв.м. На час розірвання шлюбу відповідач тривалий час не мешкав у квартирі, тому рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16 липня 2004 року він був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі. На початку 2012 року вони з відповідачем поновили сімейно-шлюбні відносини, з її згоди він знову був зареєстрований у квартирі. Проте, сімейні відносини не склалися, і в серпні 2012 року відповідач, забравши всі свої особисті речі та документи, залишив сім`ю та виїхав з квартири до Росії. З 2012 року відповідач у квартирі не проживає, не з`являється в ній, не цікавиться квартирою, не приймає участі у сплаті комунальних послуг. В теперішній час квартира є єдиним постійним місцем проживання її, дочки ОСОБА_2 та малолітнього внука ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вони із скромного сімейного бюджету сплачують комунальні послуги за квартиру, в тому числі за відповідача, не мають можливості оформити житлову субсидію. Вони з дочкою не чинили відповідачу перешкоди у проживанні у квартирі, відповідач залишив житло добровільно. Посилаючись на статті 71, 72 ЖК України, вважає, що відповідач, який відсутній у спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців, втратив право користування житловим приміщенням і його належить зняти з реєстраційного обліку по спірній квартирі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, у тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч. 11 ст. 128 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3. ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1, ст. 280, ст. 281 ЦПК України, зі згоди позивачки, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, та ухвалити заочне рішення.
Позивачка ОСОБА_1 у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог, просила позов задовольнити та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Також пояснила суду, що шлюб між нею та відповідачем було розірвано у 2004 році, і з того часу відповідач фактично у квартирі не мешкав, постійно їздив за кордон, на підставі рішення суду був знятий з реєстраційного обліку по спірній квартирі. На початку 2012 року вони з відповідачем намагалися відновити сім`ю, з її згоди ОСОБА_3 знову був зареєстрований у спірній квартирі, але спільне життя не склалося, і наприкінці 2012 року відповідач, забравши всі свої речі, остаточно залишив квартиру та виїхав до Росії, де проживає його мати. Квартира не приватизована. Вони з дочкою не чинили відповідачу перешкоди в проживанні у спірній квартирі.
Третя особа ОСОБА_2 у вступному слові підтримувала заявлений ОСОБА_1 позов, просила його задовольнити, пояснила суду, що сторони у справі є її батьками, які перебували у зареєстрованому шлюбі до 2004 року. З 2012 року батько ОСОБА_3 мешкає у своєї матері в Росії та не збирається повертатися в Україну. Вона спілкується з батьком по телефону.
Вислухавши вступне слово позивачки, третьої особи, показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
У судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 грудня 1988 року по 27 липня 2004 року , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 11, 12).
Сторони мають повнолітню дочку ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб з ОСОБА_10 (а.с. 12, 10).
У позовній заяві та в судовому засіданні позивачка стверджувала, що після розірвання шлюбу у 2004 році відповідач ОСОБА_3 у квартирі по АДРЕСА_1 не мешкав, був знятий з реєстрації по квартирі на підставі рішення суду, в 2012 році він з її згоди знову був зареєстрований у квартирі, бо вони намагалися відновити сімейно-шлюбні відносини. Проте, спроби відновити сім`ю не вдалися і наприкінці 2012 року відповідач залишив сім`ю та остаточно виїхав з квартири, забравши всі свої особисті речі та документи.
Як пояснила в судовому засіданні дочка сторін - ОСОБА_2 , її батько ОСОБА_3 у 2012 році виїхав до Росії, де мешкає його мати, і більше в Україну батько не повертався і не збирається повертатися.
Згідно довідки про склад сім`ї від 22 жовтня 2019 року, що видана ТОВ «Абонент ХХІ» (а.с. 14), та копії особового рахунку на квартиру по АДРЕСА_1 (а.с.16), у вказаній квартирі зареєстровані: позивачка ОСОБА_1 , яка є відповідальним наймачем квартири, її дочка ОСОБА_2 , її онук ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та з 03 серпня 2012 року зареєстрований відповідач ОСОБА_3 . Квартира не приватизована, складається із трьох житлових кімнат, має загальну площу 63,6 кв.м. та житлову площу 37,7 кв.м.
З 2012 року до теперішнього часу відповідач ОСОБА_3 у квартирі по АДРЕСА_1 не проживає, в ній відсутні його особисті речі, що підтверджується актом про непроживання від 10 жовтня 2019 року, який складений на підставі свідчень мешканців квартир № 72 ( ОСОБА_7 ), № 78 ( ОСОБА_12 ), № 81 ( ОСОБА_13 ) будинку АДРЕСА_3 , та затверджений головою ОСББ «Олімп-Плюс» Зеріною О.А. (а.с. 15).
Те, що відповідач не мешкає у спірній квартирі 2012 року, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Так, свідок ОСОБА_7 надала показання про те, що вона є сусідкою ОСОБА_1 , мешкає у квартирі АДРЕСА_4 , а позивачка разом з чоловіком мешкали квартирі № 82 на 4-му поверсі . Зараз у квартирі мешкає ОСОБА_1 та її дочка з онуками. Вона пам`ятає, що позивачка з чоловіком вселилися у квартиру № 82 ще, коли їх дочка була маленькою. Чоловік позивачки не мешкає у квартирі приблизно 10 років.
Свідок ОСОБА_8 надав показання про те, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з позивачкою, вони разом мешкають у квартирі по АДРЕСА_8 , а у квартирі по АДРЕСА_1 в теперішній час мешкає дочка позивачки ОСОБА_2 разом із своїми малолітніми дітьми. Колишній чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_17 у спірній квартирі не мешкає з 2004 року, проживає в Росії у м. Москва. Він не бачив відповідача з 2004 року. Дочка ОСОБА_2 спілкується з відповідачем по телефону.
Як вбачається із листа Дніпровського ВП Кам`янського відділу ГУНП МВС України, за вих. № 46.2/26-9778 від 24 жовтня 2019 року (а.с. 17), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не звертався до Дніпровського ВП із заявами про перешкоджання у користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_3 залишив квартиру добровільно, а позивачка та її дочка ОСОБА_2 не чинили відповідачу перешкоди в користуванні спірною квартирою.
Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутньої особи може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 відсутній в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, а тому його належить визнати такими, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом у спірній квартирі, є підставою для зняття його з реєстрації, що відноситься до компетенції відповідного органу реєстрації.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн.
Повне судове рішення складено 17 березня 2020 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання повного заочного рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Г.А. Байбара.